"Antakaa minulle valtion rahan painamisoikeus, niin en välitä kuka säätää sen lait"
- Amschel Rothschild, 1744-1812 Rothschildin kansainvälisestä pankkiiridynastiasta
Me talouden ammattitappajat olemme todella olleet ne, -
jotka ovat vastuussa ensimmäisen todella maailmanlaajuisen imperiumin synnystä -
ja me toimimme monella eri tavalla.
Mutta ehkäpä kaikkein yleisin on, että me tunnistamme maan, -
jolla on resursseja, mitä meidän suuryrityksemme haluavat, kuten öljy -
ja sitten järjestämme jättimäisen lainan sille maalle -
Maailman Pankilta tai yhdeltä sen sisarorganisaatiolta.
Mutta se raha ei oikeastaan koskaan mene sille maalle, -
vaan se menee suuryrityksillemme, -
jotta ne voivat rakentaa infrastruktuurihankkeita siihen maahan: -
sähkövoimaloita, teollisia alueita, satamia.
Asioita jotka hyödyttävät muutamia rikkaita ihmisiä siinä maassa -
suuryritystemme lisäksi, -
mutta jotka eivät todellisuudessa auta suurinta osaa ihmisistä lainkaan.
Kuitenkin niille ihmisille ja koko maalle jää jättimäinen velka.
Se on niin suuri velka, etteivät he pysty maksamaan sitä takaisin, -
ja se on osa suunnitelmaa, -
he eivät voi maksaa sitä takaisin, -
joten jossain vaiheessa me talousammattitappajat -
menemme takaisin ja sanomme: -
"Te olette meille paljon rahaa velkaa. Te ette pysty maksamaan sitä, -
joten myykää öljynne erittäin halvalla meidän öljy-yhtiöillemme."
"Antakaa meidän rakentaa sotilastukikohta teidän maahanne -
tai lähettäkää sotilaita tukijoukoiksi -
johonkin paikkaan maailmassa kuten Irakiin -
tai äänestäkää meidän kanssamme seuraavassa YK:n äänestyksessä", -
jotta he joutuisivat yksityistyttämään palveluyhtiönsä, -
vesi- ja jätevesijärjestelmänsä -
ja myymään ne yhdysvaltalaisille suuryrityksille -
tai muille monikansallisille suuryrityksille.
Se on kokonainen sienimäisesti kasvava juttu -
ja se on tyypillistä, miten IMF ja Maailmanpankki toimivat.
Ne laittavat maan niin kovaan velkaan, että se on -
niin iso, etteivät he pysty maksamaan sitä takaisin, -
ja sitten ne tarjoavat uudelleenrahoitusta siihen velkaan,
ja he maksavat vielä enemmän korkoa.
Ja sitten vaaditaan tämä quid pro quo, -
mitä kutsutaan "ehdollisuudeksi" tai "hyväksi hallinnoksi", -
mikä tarkoittaa yksinkertaisesti sitä, -
että he joutuvat myymään heidän resurssinsa -
mukaan lukien monet sosiaalipalvelut, palveluyhtiöt, -
joskus koulu-, vankila- ja vakuutusjärjestelmät, -
ulkomaalaisille suuryrityksille.
Se on kaksin - kolmin - nelinkertainen vedätys!
Talousammattitappajan ennakkotapaus alkoi joskus 50-luvun alussa, -
kun demokraattisesti valittu Mossadeg, -
joka valittiin Iranissa. Häntä pidettiin demokratian toivona -
Lähi-Idässä ja ympäri maailmaa.
Hän oli Time-aikakauslehden Vuoden mies.
Yksi asioista, joita hän alkoi toteuttaa, -
oli idea, että ulkomaiset öljy-yhtiöt joutuisivat maksamaan Iranin ihmisille -
paljon enemmän öljystä, jota he veivät Iranista, -
ja iranilaisten pitäisi hyötyä heidän omasta öljystään.
Kummallinen säädös.
Me emme tietenkään pitäneet siitä, -
mutta me pelkäsimme tehdä, mitä me normaalisti teimme: -
lähettää armeijaa sinne.
Sen sijaan lähetimme yhden CIA-agentin, Kermit Rooseveltin, -
Teddy Rooseveltin sukulaisen.
Kermit meni sinne muutaman miljoonan dollarin kanssa -
ja oli erittäin tehokas, ja lyhyessä ajassa -
hän pystyi kukistamaan Mossadegin -
ja toi hänen tilalleen Iranin shaahin, joka oli aina suosiollinen öljylle.
Se oli todella tehokasta.
Joukot Teheranin läpi, -
armeijan päällystö huutaa, että Mossadeg on antautunut -
ja että hänen hallintonsa Iranin näennäisenä diktaattorina on päättynyt.
Kuvia shaahista komeili läpi katujen ajatuksen vahvistajana.
"Shaahi on tervetullut kotiin."
Täällä Yhdysvalloissa, Washingtonissa ihmiset vilkuilivat ympärilleen -
ja sanoivat: "Tuo oli helppoa ja halpaa".
Tämä loi aivan uuden tavan manipuloida maita ja luoda imperiumia.
Ainoa ongelma Rooseveltin kanssa oli se, -
että hän oli korttia kantava CIA-agentti, -
ja jos hän olisi jäänyt kiinni, -
seuraukset olisivat voineet olla vakavia, -
joten sillä hetkellä tehtiin nopea päätös -
käyttää yksityisiä konsulttitoimistoja -
rahan kanavoimiseen Maailmanpankin, IMF:n -
tai vastaavien virastojen kautta, jotta voitiin käyttää ihmisiä -
niin kuin minä, jotka työskentelivät yksityisille yhtiöille.
Jos me jäisimme kiinni, ei olisi yhtään valtiollisia seuraamuksia.
Kun Arbenzista tuli Guatemalan presidentti, -
maa oli paljolti United Fruit -yhtiön tossun alla, -
sen kansainvälisen suuryrityksen.
Arbenz käytti tämän kortin ja sanoi: -
"Te tiedätte, me haluamme antaa tämän maan takaisin kansalaisille."
Kun hän pääsi valtaan, -
hän otti käyttöön säädöksiä, jotka tekivät juuri niin: -
antoi maan oikeudet takaisin ihmisille.
United Fruit ei pitänyt tästä yhtään -
ja niin se palkkasi viestintäyrityksen, -
joka aloitti jättimäisen kampanjan Yhdysvalloissa -
uskotellakseen yhdysvaltalaiset, -
kansalaiset, lehdet ja kongressin, -
että Arbenz on Venäjän sätkynukke, ja että jos antaisimme -
hänen pysyä vallassa, Venäjällä olisi jalansija tällä pallonpuoliskolla.
Silloin punainen uhka oli suuri pelko kaikkien mielessä,
kommunismin uhka.
Ja jotta tehtäisiin pitkä tarina lyhyeksi,
siitä viestintäyrityksen kampanjasta tuli sitoutuminen CIA:lta
ja armeijalta tämän miehen tuhoamiseksi.
Ja niin me teimme. Me lähetimmä lentokoneita,
sotilaita, sakaaleja, me lähetimme kaiken tuhotaksemme hänet.
Ja tuhosimme hänet.
Ja heti kun hänet oli poistettu virastaan,
mies joka tuli hänen paikalleen yksinkertaisesti antoi kaiken takaisin
isoille kansainvälisille suuryrityksille, sisältäen United Fruit:in.
Ecuadoria hallitsi monen monta vuotta Yhdysvaltojen puolella olleet
usein suhteellisen raakalaismaiset diktaattorit.
Sitten päätettiin, että he pitävät todella demokraattiset vaalit.
Jaime Roldos haki virkaan ja hänen päätavoitteensa presidenttinä
minkä hän sanoi olisi varmistaa,
että Ecuadorin resurssit menisivät ihmisten auttamiseen.
Ja hän voitti. Ylivoimaisesti. Suuremmalla määrällä ääniä,
kuin kukaan on koskaan voittanut mitään Ecuadorissa.
Ja hän alkoi toteuttamaan näitä linjoja.
Varmistaakseen että öljystä tulevat tulot menisivät ihmisten auttamiseen.
Me ei pidetty siitä täällä Yhdysvaloissa.
Minut lähetettiin sinne yhtenä muutamasta talousammattitappajasta
muuttaaksemme Roldosin.
Korruptoidakseni hänet. Kääntääkseni hänen päänsä. Antaakseen hänen tietää.
"Sinä tiedät, että voit tulla hyvin rikkaaksi,
sinä ja sinun perheesi, jos tanssit meidän pillin mukaan.
"Mutta jos sinä yrität jatkaa näiden linjojen pitämistä,
mitä olet luvannut, sinä lähdet."
Hän ei kuunnellut.
Hänet salamurhattiin.
Heti kun lentokone tippui maahan, koko alue eristettiin.
Ainoat ihmiset jotka päästettiin sinne,
olivat Yhdysvaltojen armeijaa läheisestä tukikohdasta
ja joitakin Ecuadorin armeijasta.
Kun tutkimus käynnistettiin,
kaksi avaintodistajaa kuoli auto-onnettomuuksissa
ennen kuin heillä oli mahdollisuus todistaa.
Monia todella kummallisia juttuja tapahtui
Jaime Roldosin murhan ympärillä.
Minä, niin kuin useimmat ihmiset jotka ovat todella tutkineet tätä tapausta,
ovat täysin varmoja siitä että tämä oli salamurha.
Ja tietenkin minun asemassani talousammattitappajana
odotin aina, että Jaimelle tapahtuisi jotain
oli se sitten vallankumous tai salamurha, en ollut varma,
mutta se että hänet tuhottaisiin, koska hän
ei antanut itsensä korruptoitua sillä tavalla kuin me halusimme.
Omar Torrijos, Panaman presidentti
oli yksi minun suosikkihenkilöistäni.
Minä todella pidin hänestä. Hän oli todella karismaattinen.
Hän oli mies joka todella halusi auttaa maatansa.
Ja kun minä yritin lahjoa hänet tai korruptoida häntä,
hän sanoi "Katsos, John" - hän kutsui minua Juanitoksi -
Hän sanoi: "Katsos Juanito, minä en tarvitse niitä rahoja.
Mitä minä todella tarvitsen on minun maalleni on,
että sitä kohdellaan reilusti.
Tarvitsen sitä, että Yhdysvallat maksaa takaisin velat,
joita olette minun kansalleni velkaa siitä tuhosta,
mitä te olette täälä tehneet.
Tarvitsen aseman, josta voin auttaa muita Latino-Amerikkalaisia maita
voittamaan itsenäisyytensä ja olla vapaita tästä kauheasta läsnäolosta
Te ihmiset hyväksikäytätte meitä niin pahasti.
Minä tarvitsen Panaman kanaalin takaisin Panaman asukkaiden käsiin.
Se on mitä minä haluan.
Joten jätä minut rauhaan, tiedäthän, älä yritä lahjoa minua".
Oli vuosi 1981 ja toukokuu kun Jaime Roldos salamurhattiin.
Ja Omar oli hyvin tietoinen tästä.
Torrijos kokosi perheensä yhteen ja sanoi:
"Minä olen varmaan seuraava, mutta se on OK.
Koska olen tehnyt mitä tulin tänne tekemään.
Minä uudelleenneuvottelin kanaalin.
Kanaali tulee olemaan meidän käsissämme.
Me juuri päätimme neuottelut sopimuksesta Jimmy Carterin kanssa.
Kesäkuussa samana vuonna, vain pari kuukautta myöhemmin
myös hän kuoli lentokoneturmassa,
minkä varmasti olivat suorittaneet CIA:n sponsoroimat sakaalit.
On suuri määrä todisteita, että yksi Torijjosin vartijoista
antoi hänelle viime hetkellä kun hän oli nousemassa koneeseen
pienen kasettinauhoittimen, jonka sisällä oli pommi.
On kiintoisaa, kuinka tämä järjestelmä
on jatkunut aikalailla samalla tavalla
vuosia ja vuosia ja vuosia, paitsi että talouspalkkaatappajat
ovat tulleet aina paremmiksi.
Sitten me selviydyimme hyvin siitä, mitä äskettäin tapahtui Venezuelassa.
Vuonna 1998 Hugo Chavez valitaan presidentiksi
seuraten pitkää presidenttien linjaa,
jotka olivat erittäin korruptoituneita
ja pohjimmiltaan tuhosivat maan talouden.
Ja Chavez valittiin kaiken sen keskelle.
Chavez vastusti Yhdysvaltoja
ja hän teki sen pääosin vaatien,
että Venezuelan öljy käytettäisiin Venezuelalaisten auttamiseen.
Me ei pidetty siitä Yhdysvalloissa.
Joten vuonna 2002 lavastettiin vallankumous,
mikä minun ja lähes kaikkien muiden mielestä oli,
että CIA oli sen takana.
Tapa jolla vallankumous oli järjestetty,
oli todella samanlainen kuin mitä Kermit Roosevelt oli tehnyt Iranissa.
Maksamalla ihmisille, että he menevät kaduille mellakoimaan ja protestoimaan,
sanoakseen että Chavez on todella epäsuosittu.
Tiedäthän, jos saat muutama tuhat ihmistä tekemään sen,
niin televisio saa sen näyttämään niinkuin se olisi koko maa
ja asiat alkavat levitä.
Paitsi tässä Chavezin tapauksessa hän oli tarpeeksi fiksu
ja ihmiset olivat niin vahvasti hänen takanaan,
että he selviytyivät siitä.
Se oli ilmiömäinen hetki Latinaisen Amerikan historiassa.
Irak on oikeastaan täydellinen esimerkki,
kuinka koko järjestelmä toimii.
Joten me talouspalkkatappajat olemme ensimmäinen puolustuslinja.
Me menemme paikalle ja yritämme korruptoida hallituksen
ja saada heidät ottamaan jättimäisiä lainoja,
joita me sitten käytämme vaikutusvaltana käytännössä omistaaksemme heidät.
Jos me epäonnistumme, kuten minä epäonnistuin Panamassa Omar Torrijosin
ja Ecuadorissa Jaime Roldosin kanssa
miehet jotka kieltäytyvät korruptoitumasta.
Seuraava puolustuslinja on, että me lähetämme sakaalit.
Ja sakaalit joko kaatavat hallituksen tai salamurhaavat presidentin.
Ja kun se tapahtuu, uusi hallitus tulee vanhan tilalle
ja piirtää linjan mitä edetä,
koska se uusi presidentti tietää mitä tapahtuu, jos ei tee niin.
Irakin tapauksessa kummatkin epäonnistuivat.
Talouspalkkatappajat eivä saaneet Saddam Husseinia sopimaan.
Me yritimme todella kovaa.
Me yritimme saada hänet hyväksymään samankaltaisen sopimuksen,
kuin House of Saud oli hyväksynyt.
Eli Saudi Arabia, mutta hän ei vaan hyväksynyt sitä.
Joten skaalit menivät sinne tuhoamaan hänet.
Mutta he eivät pystyneet tekemään sitä. Hänen turvatoimensa olivat todella hyviä.
Hän olikin yhteen aikaan työskennellyt CIA:lle.
Hänet oli palkattu tappamaan edellinen Irakin presidentti,
mutta hän epäonnistui mutta hän tunsi järjestelmän.
Joten vuonne 1991 me lähetimme sinne sotilaat
ja me tuhosimme Irakin armeijan.
Joten me oletimme siinä pisteessä,
että Saddam Hussein taipuu meidän tahtoomme.
Olisimme tietenkin voineet tappaa hänet silloin,
mutta me emme halunneet sitä.
Hän oli voimakas mies, mistä me pidämme.
Hän kontrolloi kansaansa.
Me ajattelimme, että hän voisi kontrolloida Kurdeja
ja pitää Iranilaiset omalla rajallaan ja jatkaa öljyn pumppaamista meille.
Ja koska me tuhosimme hänen armeijansa, nyt hän suostuu.
Joten talouspalkkatappajat palasivat 90-luvulla epäonnistuen.
Jos he olisivat onnistuneet, hän hallitsisi vieläkin maata.
Me myisimme hänelle kaikki hävittäjät, mitä hän haluaisi
ja kaiken mitä hän haluaisi, mutta he eivät pystyneet,
he eivät onnistuneet.
Sakaalit eivät vieläkään onnistuneet tappamaan häntä,
joten me lähetimme armeijan taas uudelleen
ja tällä kertaa hoidimme koko homman ja tuhosimme hänet.
Ja samalla loimme itsellemme jonkin verran
erittäin tuottoisia rakennussopimuksia rakentaaksemme uudelleen maan,
jonka me pohjimmiltaan tuhosimme. Mikä oli aika hyvä diili,
jos omistat isoja rakennusfirmoja.
Joten Irak näyttää kaikki kolme vaihetta.
Talouspalkkatappajat epäonnistuivat siellä.
Shakaalit epäonnistuivat. Ja viimeisenä keinona armeija menee sinne.
Ja sillä tavalla me todella luomme imperiumin,
mutta me olemme tehneet sen todella hienovaraisesti.
Se on salainen.
Kaikki imperiumit menneisyydessä olivat rakennettu armeija pohjanaan
ja kaikki tiesivät, että he rakensivat niitä.
Britit tiesivät että he rakensivat niitä, Ranskalaiset, Saksalaiset,
Roomalaiset, Kreikkalaiset ja he olivat ylpeitä siitä.
Heillä oli aina joku tekosyy, kuten sivistyksen levitys,
uskonnon levitys, jotain sellaista,
mutta he tiesivät tekevänsä sitä. Me emme.
Suurimmalla osalla ihmisistä Yhdysvalloissa ei ole hajuakaan,
että me elämme hyödyillä, jotka tulevat salaisesta imperiumista.
Että tänään maailmassa on enemmän orjuutta kuin koskaan ennen.
Sitten sinun on kysyttävä itseltäsi, että jos tämä on imperiumi,
kuka on keisari?
Ilmeisesti Yhdysvaltojen presidentit eivät ole keisareita.
Keisari on joku, joka ei ole äänestetty paikalleen,
eivätkä palvele rajallista ajanjaksoa
ja oleellisesti eivät vastaa kenellekkään.
Joten et voi luokitella presidenttiämme sillä tavalla.
Mutta meillä on mitä voisi ajatella olevan vastine keisarille
Sitä mitä minä kutsun korporatokratiaksi.
Korporatokratia on joukko yksilöitä,
ketkä johtavat suuryrityksiä.
Ja he todella toimivat keisarina tässä imperiumissa.
He kontrolloivat meidän mediaamme,
joko suoran omistuksen tai mainonnan kautta.
He kontrolloivat suurinta osaa meidän poliitikoistamme,
koska he rahoittavat heidän vaaliohjelmia joko yritysten
tai henkilökohtaisten sijoitusten kautta,
jotka tulevat suuryrityksiltä.
Heitä ei äänestetä valtaan,
he eivät palvele rajoitettua aikaa,
he eivät selitä tekojaan kenellekkään.
Aivan korporatokratian kärjessä et voi todella tietää,
työskenteleekö henkilö yksityiselle yritykselle vai hallitukselle,
koska he liikkuvat koko ajan edestakaisin.
On mies joka on yhdessä vaiheessa johtaja
isossa rakennusyhtiössä kuten Halliburton
ja hetken kuluttua hän on Yhdysvaltojen varapresidentti.
Tai johtaja joka oli öljybisneksessä.
Ja tämä on totta rippumatta siitä,
pääseekö virkaan demokraatteja tai republikaaneja.
On tällainen edestakaisinliike pyörö-oven läpi.
Ja tavallaan meidän hallituksemme on näkymätön suurimman osan ajasta
ja hänen toimintatapojaan toteuttavat suuryritykset tavalla tai toisella.
Ja taas hallituksen linjaukset ovat perimmältään
korporatokratian luomia ja sitten esitetty hallitukselle
ja niistä tulee linjauksia.
Joten siinä on uskomattoman mukava suhde.
Tämä ei ole salaliittoteorian tyyppinen juttu.
Nämä henkilöt eivä joudu tapaamaan toisiaan
ja suunnitelemaan yhdessä tehdäkseen asioita.
He kaikki pohjimmiltaan työskentelevät vain yksi asia mielessä
ja se on, että heidän pitää maksimoida tulot.
Riippumatta yhteiskunnallisista tai ympäristön ongelmista.
Oliko teidän mielestänne Kreikka ja Portugali
- joita hallituksemme yrittää nyt pelastaa -
"taloudellisen ammattitappajan" iskun kohteena?
Kyllä. Minulla ei ole epäilystäkään siitä,
etteikö moni Euroopan maa olisi ollut taloudellisen ammattitappajan kohteena.
Kreikka, Portugali. Se alkoi itseasiassa Islannista ja siirtyi Kreikkaan,
Irlantiin, Portugaliin ja jossain määrin Espanjaan.
On tyypillistä, että kun nämä pankkiirit,
eli talouden ammattitappajat, tulevat ja taivuttelevat maat ja pankit,
kuten myös yksityishenkilöt ottamaan suuria lainoja.
Kun talous sitten lopulta pettää ja he eivät voi maksaa takaisin lainojaan,
maat ovat konkurssissa, kuten Kreikka on juuri nyt
ja kuten Islanti oli joitakin vuosia sitten.
Siinä pisteessä vahvemmat maat ja keskuspankkijärjestelmät
esittävät näille maille vaatimuksia,
eli kutakuinkin asettavat nämä maat alistettuun asemaan.
Tämä on juuri sitä mitä kerroin itse tehneeni
taloudellisena ammattitappajana toimiessani ns. kolmannen maailman maissa:
Afrikassa, Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Lähi-Idässä.
Entä kun Kreikka kutsui asiantuntijoita auttamaan maan yksityistämisessä?
Tätäkö tarkoitat?
Pidän yksityistämistä aina suurena erheenä.
Kun maat periaatteessa myyvät arvokkaimmat perusvarantonsa, raaka-aineensa,
sähkönsä, vetensä, viemärijärjestelmänsä yksityisille yrityksille.
Tämä on valtava virhe, mutta tämä on hyvin yleinen tekniikka,
jota nämä talouden ammattitappajat käyttävät.
Me teimme tämän uudelleen ja uudelleen kehittyvissä maissa
ja yksityiset yrityksemme omistivat lopulta sen,
mikä aiemmin kuului julkisen sektorin toimintaan.
Joka kerta kun näin käy, ihmiset kärsivät.
Erityisesti näiden maiden köyhemmät ihmiset kärsivät.
Entä Euroopan taloudellinen kriisi yleisellä tasolla?
Esimerkiksi Euroopan vakautusrahastot.
Onko virallisessa tarinassa jotain, jota meille ei kerrota?
Kaikki on osaltani arvailua,
koska en ole tehnyt Euroopassa töitä hyvin pitkään aikaan,
eikä minulla ole mitään sisäpiirin tietoa.
Mutta minusta vaikuttaa siltä, että vahvemmat maat,
erityisesti Saksa ja ehkä Ranska ja muutama muu ovat järjestäytymässä
muodostaakseen jonkinlaisen super-EU:n Euroopan Unionin sisällä.
Näin vahvemmilla mailla on enemmän valtaa.
Se on eräänlaista imperiumin rakentamista
ja lisäksi se pelaa suoraan suuryritysten pussiin.
Kun Suomen kansallinen velka on hurjassa kasvussa
ja valtio vain jatkaa lainaamistaan kuten Kreikassa,
Espanjassa ja Irlannissa, aivan kuten sanoit.
Onko mahdollista, että myös Suomen hallitus
olisi talouden ammattitappajan kohteena?
Epäilen vahvasti, että näin on tapahtumassa.
Nämä käytännöt ovat olleet menestyksekkäitä
talousammattitappajan näkökulmasta maissa,
kuten Islanti Irlanti, Kreikka jne.
Miksi sitä ei sitten yritettäisi muissakin paikoissa?
Olisi tyypillinen lähestymistapa
taloudelliselta ammattitappajalta laajentaa prosessia.
Sanoit aiemmin eräässä lausunnossasi,
että käytettiin velkaantumista sotilastukikohtien rakentamisessa.
Uskotko että myös Natoa voitaisiin laajentaa velkaantumisen kautta?
Kyllä, ehdottomasti.
Kun maa on velkaantunut ja lähestyy vararikkoa,
on taloudellisessa kriisissä eikä voi maksaa velkojaan.
Vahvat maat voivat asettaa valtavia vaatimuksia.
He voivat vaatia melkein mitä haluavat.
Tämä on ehdottomasti mitä nyt näemme kaikissa näissä maissa.
Voidakseen uudelleenjärjestellä velkansa siihen liittyy vaatimuksia.
Esimerkiksi Kreikassa puhutaan juuri nyt laina-ajan jatkamisesta.
Joten velka, jonka oli määrä erääntyä vuoden päästä,
pidennetään kymmenen vuoden päähän.
Mutta siitä on maksettava kallis hinta,
jota kutsutaan lainaehdoiksi.
Usein nämä lainaehdot sisältävät vaatimuksen antaa muiden maiden
rakentaa heidän maalleen sotilastukikohtia,
liittyä järjestöihin kuten Nato ja yksityistää julkisia palveluita.
Tällaisia vaatimuksia asetetaan enemmän tai vähemmän
aina jos lainaa jatketaan.
Jos olet vahva maa ja teet palveluksia
taloudellisesti heikommalle maalle, vaadit myönnytyksiä.
Näin peliä pelataan, valitettavasti.
Onko sinulla tässä tilanteessa jotain neuvoja poliitikoillemme?
Miten meidän tulisi toimia ollessamme tällaisen taloudellisen iskun kohteena?
Epäilen, että poliitikoillanne ei ole juurikaan vaihtoehtoja
ja se on tyypillistä nykyään.
Poliitikoilla ei todellisuudessa ole juurikaan valtaa tämän päivän maailmassa.
Se koskee myös Yhdysvaltojen presidenttiä.
Voin puhua henkilökohtaisesta kokemuksesta,
että presidentit ja muut poliitikot ovat näinä päivinä
ovat erittäin haavoittuvia ja olemme juuri nähneet,
kuinka IMF:n johtaja putoaa,
koska häntä on syytetty seksuaalisesta väärinkäytöksestä.
En siis puolusta häntä ollenkaan.
En todellakaan pidä IMF:stä.
En ole tämän miehen suuri ihailija,
mutta en tiedä myöskään hänen syyllisyydestään.
Mutta se minkä tiedän on,
että tarvitsee vain syyttää jotakuta näistä rikoksista
ja se voi tuhota heidät nopeasti.
Ja jokainen poliittinen johtaja
- olipa hän sitten Suomessa tai Yhdysvalloissa - tietää tämän.
Poliittiset johtajanne Suomessa tietävät olevansa
hyvin haavoittuvia kaikenlaiselle painostukselle.
Joten kaikki on lopulta kansalaisten varassa.
Suomalaisten on otettava vastuu ja olla suostumatta lainaehtoihin.
Kieltäytykää siitä, että julkisen sektorin toiminnat ja palvelut,
kuten vesi ja viemäröinti yksityistetään.
Pitäkää ne omissa käsissänne.
Kieltäytykää hyväksymästä sotilastukikohtia
tai mitä hyvänsä vaatimuksia esitetäänkään.
Älkää hyväksykö niitä. Nouskaa vastarintaan.
Joten voimme vain kieltäytyä?
Mitä seuraamuksia sillä olisi?
Islanti kieltäytyi, Argentiina kieltäytyi, Equador kieltäytyi.
Ja useimmissa tapauksissa on pärjätty paremmin
kun ollaan kieltäydytty.
On vaikea tietää tarkalleen millaisia keinoja käytetään.
Se riippuu osaltaan myös siitä,
kuinka hyvin poliittiset johtajat pistävät hanttiin.
Mutta tärkeintä on saada viesti ulos,
että teitä ei voida kovistella.
On myös tärkeää liittoutua.
Joten vahva suositukseni on
- olin Islannissa vain vähän aikaa sitten ja myös Equadorissa,
suositukseni heille oli -
Älkää maksako näitä velkoja, ette oikeastaan ole mitään velkaa.
kansa ei ole velkaa.
Nämä ovat velkoja, joita poliitikot ovat ottaneet
ja he tienasivat paljon rahaa, mutta muut kansalaiset eivät.
Kieltäytykää maksamasta niitä ja liittoutukaa muiden maiden kanssa.
Joten jos maa kuten Suomi muodostaa liittoja Islannin ja Espanjan kanssa
ja ehkä Latinalaisen Amerikan maiden kanssa,
ehkä Afrikan maiden kanssa: kaikkien maiden kanssa,
joilla on velkaa mitä heidän on vaikea maksaa.
Muodostakaa liittoja ja todetkaa,
että nämä lainat ovat epäoikeudenmukaisia ja korot ovat liian korkeita.
Jotain on tehtävä, jotta saadaan tästä moraalinen pelikenttä.
Jos yhdessä teette tämän,
tulee olemaan hyvin vaikeaa IMF:lle, Yhdysvalloille, Saksalle
tai kenelle hyvänsä isoille pankkivaltiolle pakottaa tekemään
jotain sellaista, jota ette halua tehdä.
Entä rahatalousjärjestelmä itsessään, josta kerroit uudessa kirjassasi,
tulisiko meidän korjata olemassa oleva järjestelmä
vai jättää se kokonaan pois ja kokeilla jotain muuta?
Näetkö mitään vaihtoehtoja tälle velkapohjaiselle pankkijärjestelmälle?
Se on kamala järjestelmä meille tavallisille ihmisille,
mutta mitä parhain järjestelmä suuryritysten vallalle.
Meidän on selvästikin rakennettava uusi järjestelmä,
mutta odoettavasti nykyinen valtahierarkinen tila
yrittää pysäyttää sellaisen.
Luulen että se on mahdollisesti syy, miksi me olemme hyökänneet
- ja meillä tarkoitan USA;ta, NATO;a, G8-maita,
jotka ovat hyökänneet Libyaan. -
Muammar Gaddafi on esiintynyt vahvasti Afrikan
ja muslimimaiden uudelleenorganisoitumisen puolesta
irtaantuakseen dollarista päävaluuttana ja siirtyäkseen sen sijaan
käyttämään kaupankäynnissä kultadinaariksi kutsumaansa valuuttaa.
Ajatuksenaan esittää vaatimus,
että heille maksettaisiin öljystä kultadinaareina dollarin sijaan.
Sen lisäksi Gaddafilla oli omanlaisensa keskuspankkijärjestelmä,
jolla oli hallussaan huomattavia määriä kultaa
ja jota hän oli aikeissa organisoida uudelleen.
Tiedämme että kapinalliset Libyassa,
joita kutsumme "kapinallisiksi", jotka vastustavat Gaddafia,
ovat jo perustaneet oman keskuspankkijärjestelmänsä.
Hyvin samanlaisen, kuin mikä on käytössä Euroopassa
ja mitä FED käyttää Yhdysvalloissa.
Joten USA ja Euroopan maat haluavat eroon Gaddafista
ja tuoda tilalle uuden hallinnon,
jolla on sellainen pankkijärjestelmä,
joka on ajattelutapamme mukainen, hyväksyttävämpi.
Sellainen pankkijärjestelmä, joka palvelee suuryrityksiä.
Ja kaikkien tulisi ymmärtää, että siitä juuri on kyse:
Suuryritysten suosimisesta ja siitä,
että suuryrityksille annetaan entistä enemmän valtaa.
Haluaisit minun esittävän kysymykseni globaalista perspektiivistä,
mutta onko jotain, jota haluaisit sanoa Suomalaisille?
Mitä me voimme tehdä
saadaksemme todellisen muutoksen aikaiseksi?
Mielestäni tärkeä asia,
joka ihmisten ympäri maailmaa tulisi huomioida on se,
että elämme ajassa, jossa asiat ovat muuttuneet.
Hallituksilla ei ole enää valtaa. Nyt suuryrityksilla on valta.
Monessa mielessä suomalaiset ovat samassa veneessä
kuin yhdysvaltalaiset, kreikkalaiset, islantilaiset ja vaikkapa libyalaiset.
Olemme kuin yhdessä samassa veneessä ja sanomme tätä Maaksi.
Olemme ensimmäsitä kertaa todella yhdistyneitä
Planeettamme on taloudellisesti integroitunut sekä verkottunut.
Sitä hallitsee suuryrityseliitti eli ihmiset, jotka johtavat suuryrityksiä.
Ei enää hallitukset. Jos katsomme planeettaa maapallona,
jossa oli parisataa valtiota, joista joillakin oli paljon valtaa
- kuten Iso-Britannia, Venäjä, Yhdysvallat - eri aikakausina.
Mutta nyt maapalloa on tarkasteltava geopoliittisesta näkökulmasta,
jossa kuin jättimäiset pilvet ajelehtisivat ympäri
ja nämä pilvet ovat suuryrityksiä,
jotka peittävät koko maapallon eivätkä tunnista maiden rajoja.
Ja meidän on ymmärrettävä tämä ja se,
että nämä suuryritykset ovat riippuvaisia meistä,
- suomalaisista, yhdysvaltalaisista ja koko maailman ihmisistä -
jotta ne saavat työvoimansa ja markkinat,
jotta ihmiset voivat ostaa palvelunsa ja hyödykkeensä.
Meidän valtamme on siinä, että asetumme suuryhtiöitä vastaan.
Ja annamme niiden tietää, että emme enää aio hyväksyä
pääperiaatteita, joita on kuunneltu 70-luvulta asti.
Silloin kaikki muuttui.
Kun uusi riistokapitalistmiksi kutsuttu markkinatalousmalli otti vallan.
Ja pääperiaatteena on voiton maksimoiminen
riippumatta yhteiskunnallisista tai ympäristöllisistä asioista.
Meidän ihmisten pitää vaatia,
että nämä suuryritykset hyväksyvät uuden arvoperiaatteen,
joka voi olla kohtuullisen osingon jakaminen sijoittajille.
Mutta vain siinä mielessä, että luodaan maailma,
jonka lapsemme haluaisivat periä.
Vain siinä mielessä, että luodaan
kestävä, oikeudenmukainen ja rauhanomainen maailma.
Maailma, jossa jokainen ihminen voi menestyä.
Keskitytään siihen.
Mutta sen täytyy lähteä meistä kuluttajista.
Työläisistä, jotka avustavat yrityksiä.
Se ei tule päättäjien taholta, silä he ovat suuryritysten nukkeja.
Entäs resurssit?
Näyttäisi siltä, että kaikki on kiinni resursseiista.
Luuletko että jokin ratkaisu voisi olla paikallisten resurssien käyttäminen
nykyisen maahantuonnin sijaan?
Paikallinen tuotanto on aina erittäin tärkeää.
Kannatan kaikkia paikallista liikkeitä,
jotka mahdollisimman paljon panostavat paikallistuotantoon.
Se on todellä hyvä asia.
Toisaalta täytyy ajatella realistisesti
ja ymmärtää, että elämme rajallisella palaneetalla.
Ensimmäistä kertaa historiassa olemme oikeasti yhteydessä toisiimme.
Meillä on valtamerien ylittäviä yhtäaikaisia keskusteluja
ja voit nähdä minut.
Tätä tapahtuu ympäri maailmaa.
Olemme uskomatonta kyllä toisiimme yhteydessä.
Emme tee tätäkään paikallisesti,
en istu toimistossasi etkä sinä minun.
Planeetasta on tullut paikallinen ja useat arvostavat sitä
kommunikoinnin ja kuljetuksen näkökohdista.
Se pitää huomioida.
Siksi kansainväliset suuriritykset ovat niin vaikutusvaltaisia.
Ne eivät ole enää riippuvaisia paikallisesta tuotannosta.
Medicin aikaan asiat olivat paikallisia.
Jokainen Euroopan kaupunki oli oma valtionsa
ja sitten tuli maat ja sittemmin tuli unionit, kuten EU.
Tänä päivänä meillä on suuryritykset.
Ja ne ovat maailmanlaajuisia. Tämä tulee ymmärtää.
Osta paikallista ja tee mahdollisimman paljon paikallisesti,
mutta meidän täytyy kuitenkin vaikuttaa suuryrityksiin,
jotka päättävät asioista ympäri maailmaa.
Ne jatkavat samaan malliin.
Samat järjestelmät säilyvät, ellei tule suurta kriisiä,
joka tuhoaa kaiken.
Entäs EU? Toimiiko se mielestäsi ihmisten vai suuriritysten ehdoilla?
Näyttäisi siltä, että hajoita ja hallitse on mottona.
Hajoita ja hallitse on suuryritysten tapa toimia.
EU esimerkiksi on hyvä idea kansalaisten yhdistymisen kannalta,
mutta suuryritykset eivät pidä siitä.
Suuryritykset mieluummin haluavat ihmisten olevan niistä riippuvaisia,
voimakkaan Euroopan unionin sijaan.
Sillä suuryritykset voivat ottaa mitä tahansa resursseja Kreikasta,
halliten Kreikan markkinoita.
Sama pätee Suomeen ja Islantiin.
Mitä hajaantuneepia ihmiset ovat,
sen parempi hallitsijoille, jotka ovat nykyään korporatokratioita,
pääasiassa miehiä jotka johtavat suuryrityksiä.
He eivät mielellään halua nähdä tällaisia unioneita.
Nyt on meidän ihmisten ja kuluttajien aika yhdistyä ja sanoa;
Haluamme paremman maailman.
Ostamme vain yrityksiltä, jotka ovat sitoutuneet luomaan
kestävän, oikeudenmukaisen ja rahuhanomaisen maailman.
Maailman, joka kukoistaa kaikille planeettamme ihmisille.
Huomaan, että 3½-vuotias lapsenlapseni ei voi toivoa
perivänsä haluamansa maailman,
ellei jokainen Suomessa, Botswanassa, Boliviassa, Indonesiassa,
Istaeissa ja Palestiinassa ole samanlainen maailma.
Tämä on aivan uutta. Ennen piti huolehtia vain Suomesta, USA:sta,
paikallisista alueista.
Nykyään täytyy ymmärtää, että koko maailma on kotimme.
Ei ole enää vain valtioita.
Homeland Securitystä puhuttaessa USA:ssa,
se ei ole mitään ellei ymmärretä koko maapallon olevan kotimaamme.
Meidän ihmisten on aika liittyä yhteen.
Olemme siirtyneet ajasta, jolloin uskonnolliset järjestöt päättivät asioista
aikaan, jolloin valtiot päättivät.
Nyt suuryritykset päättävät.
Sitten voimme kysyä: mikä tulee seuraavaksi?
Vastaus on: me ihmiset.
Koska suuryritykset eivät hallitse meitä sotilaallisesti,
meillä on tässä mahtava etu.
Ne ovat riippuvaisia siitä, että ostamme tuotteita ja palveluita
ja käymme töissä niissä ja otamme osaa toimintaan.
Meillä on paljon vaikutusvaltaa ja meidän on ymmärrettävä se.
Sitten meidän tulee toimia ja käyttää valtaamme.
Siten pakotamme suuryritykset tekemään meille paremman maailman.
Onko sinulla mitään sanottavaa kuluttajille?
Esimerkiksi suomalaisille kuluttajile,
että ostetaan euron maksava T-paita tietäen,
että se on kehitysmaiden orjien tekemä.
Se on suuri ongelma.
Me kuluttajat annamme voimakkaan viestin kun haluamme halvan paidan,
mutta jos ne ovat hikipajoissa orjien tekemiä,
- Indonesiassa tai Kiinassa -
katsomme vain poispäin.
Jos haluamme halpaa polttoainetta autoihimme ja se tarkoittaa
Amazonin sademetisen tuhoutumista, katsomme vain poispäin.
Emme voi enää lähettää tällaisia viestejä.
Meidän täytyy lähettää viesti, että haluamme hyvän maailman
kaikille maailman lapsille.
Ja ymmärrämme, ettei yhdelläkään lapsella Suomessa ole sitä,
ellei Indonesiassa ja Kiinassa kasvavilla lapsilla ole hyvää maailmaa.
Se on nykyajan elämän fakta.
Meidän täytyy ymmärtää, että tämä vain vahvistuu tulevaisuudessa.
Olemme globalisoituneita, joten meidän täytyy vaatia,
että jokainen työntekijä, jokainen paita ja kaikki resurssit,
oli se sitten öljyä Amazonilla tai muuta, täytyy tuoda meille kuluttajille
suurella eheydellä.
Työntekijöiden tulee saada hyvää palkkaa, hyvät elinolosuhteet,
kunnollisen terveydenhuollon ja eläkkeet.
Resursseja ja ympäristöä pitää vaaila.
Meidän kuluttajien pitää vaatia tätä.
Kiitos loistavasta haastattelusta John Perkinsille,
sinun uskomattomasta rohkeudestasi
kun annat tällaisia lauisuntoja internetissä ja TV:ssä ympäri maailman.
Ilo on minun puolellani. Kiitos tekemästäsi työstä ja pidä lippu korkealla!