Dnes vám chci povědět něco o matematice lásky.
Myslím, že se shodneme na tom,
že matematici jsou v oblasti lásky proslulí svými schopnostmi.
A nestojí za tím jen okouzlující charakter,
neobyčejný konverzační um či ostře nabroušené tužky.
Může za to i neskutečné množství práce, které jsme věnovali rovnicím
k nalezení ideálního partnera.
Můj oblíbený vědecký článek na toto téma má název:
„Proč nemám přítelkyni“. (Smích)
Peter Backus se snažil vyhodnotit svou pravděpodobnost na nalezení lásky.
Peter vůbec není náročný.
Ze všech žen, které žijí ve Velké Británii,
se Peter zajímal o ty, které žily blízko něj,
byly v rozumném věkovém rozmezí,
vystudovaly vysokou,
které si s ním měly co říct,
které by považoval za přitažlivé
a které by za přitažlivého považovaly jeho.
(Smích)
Nakonec dospěl k odhadu, že v celé Británii je takových žen 26.
Pro Petera to vůbec nevypadá dobře, že?
Abych vám to přiblížila,
je to zhruba 400krát méně, než nejoptimističtější odhady
počtu mimozemských inteligentních forem života.
Pro Petera to znamená pravděpodobnost 1 ku 285 000,
že se s libovolnou z těchto osudových žen
při nočním tahu potká.
Myslím, že právě to je důvod, proč se matematici
v noci neobtěžují vycházet z domu.
Já sama však
tento pesimistický náhled nesdílím.
Protože vím, stejně jako vy všichni,
že takhle láska nefunguje.
Lidské emoce nejsou vzorně uspořádané, odůvodnitelné, ani snadno předvídatelné.
Na druhé straně si ale ani nemyslím,
že by nám matematici neměli co nabídnout,
protože láska, stejně jako život samotný, vykazuje jisté vzory.
A matematika koneckonců je studium vzorů.
Vzorů od předvídání počasí, přes výkyvy na akciových trzích
a pohyby planet až po růst měst.
A abychom byli upřímní, ani tyto věci nejsou
vzorně uspořádané a snadno předvídatelné.
Já tedy věřím, že matematika je natolik mocná, že má potenciál
nabídnout nám nové náhledy téměř na všechno.
I něco tak záhadného, jako je láska.
A abych vás zkusila přesvědčit,
jak naprosto úchvatná, nejlepší a významná matematika je,
dám vám své tři nejlepší a matematicky podložené tipy pro lásku.
Tak tedy, Nejlepší tip číslo 1:
Jak prorazit na online seznamkách.
Mou nejoblíbenější internetovou seznamkou je OkCupid.
Nejen proto, že ji založila skupinka matematiků.
Jelikož to jsou matematici,
sbírají data o tom,
jak se jejich stránky používají, skoro deset let.
Snažili se najít vzorce toho,
jak o sobě mluvíme.
A o způsobech, jakými se na online seznamkách
chováme jeden k druhému.
Dospěli k několika velmi zajímavým zjištěním.
Moje nejoblíbenější je to,
že na seznamkách to,
jak jste atraktivní, neříká nic o tom, jak oblíbení jste.
Ve skutečnosti lidé, kteří si myslí, že jste oškliví,
hrají ve váš prospěch.
Ukážu vám, jak to funguje.
V naštěstí nepovinné funkci OkCupidu
můžete hodnotit, jak přitažliví vám lidé připadají.
Na škále od 1 do 5.
Když srovnáme skóre, průměrné skóre,
s počtem zpráv, které tito lidé dostávají,
začnete nabývat dojmu,
že na seznamkách mezi přitažlivostí a oblíbeností nějaký vztah bude.
Toto je graf od lidí z OkCupid.
Co je na něm podstatné: není tak úplně pravda,
že čím přitažlivější jste, tím více zpráv dostáváte.
Jak jinak byste vysvětlili, že lidé tady nahoře
jsou mnohem oblíbenější než lidé ve spodní části,
i když dosáhli stejného skóre přitažlivosti?
Důvod, proč nejde jen o hezkou tvářičku, je důležitý.
Vysvětlím vám jejich zjištění na příkladu.
Když zvolíte někoho jako je třeba Portia de Rossi,
asi všichni se shodneme, že Portia de Rossi je velmi nádherná žena.
Nikdo si nemyslí, že je ošklivá, ale není to ani supermodelka.
Když srovnáte Portiu de Rossi s někým, jako je třeba Sarah Jessica Parker,
hodně lidí -- včetně mě, musím se přiznat --
by řeklo, že si myslí, že Sarah Jessica Parker je famózní
a dost možná i jedno z nejkrásnějších stvoření,
které kdy kráčelo po povrchu Země.
Ovšem jiní lidé, například zbytek internetu,
by si pomyslelo, že spíše vypadá jak kůň. (Smích)
Kdybyste se lidí zeptali, jak přitažlivé jim připadají
Sarah Jessica Parker a Portia de Rossi,
aby je ohodnotili na škále od 1 do 5.
Tipuju, že by v průměru měly zhruba stejné skóre.
Ale způsob, jakým by lidé hlasovali, by se významně lišil.
Skóre Portii by se kumulovalo někde okolo čtverky,
všichni by se shodli, že je nádherná,
zatímco Sarah Jessica Parker by lidi rozdělila do dvou táborů.
V jejím hodnocení by byl velký rozptyl.
A právě na tomto rozptylu záleží.
Je to právě ten rozptyl, co vás na seznamkách
dělá oblíbenějšími.
Co to tedy znamená?
Když si někteří lidé myslí, že jste přitažliví,
budete na tom vlastně lépe,
když si jiní lidé budou myslet, že jste nehorázná šereda.
Je to mnohem lepší, než když si všichni myslí,
že jste ta hezká holka od vedle.
Myslím, že vám to začne dávat větší smysl,
když se nad tím zamyslíte z pohledu člověka, který odesílá zprávu.
Řekněme, že si myslíte, že je někdo přitažlivý,
ale myslíte si, že ostatní takový zájem mít nebudou.
To pro vás znamená méně konkurence
a další podnět, proč tu zprávu odeslat.
Srovnejte to se situací, kdy se vám někdo ohromně líbí,
ale myslíte si, že si o tom člověku kdekdo myslí, že je přitažlivý.
Upřímně, proč byste se ztrapňovali?
A tady přichází ta nejzajímavější část.
Když si totiž lidé vybírají fotky, které na seznamku nahrají,
snaží se minimalizovat věci,
o kterých si myslí, že by je jiní shledali nepřitažlivými.
Typickým příkladem jsou lidé, řekněme, s lehkou nadváhou,
kteří schválně vybírají oříznuté fotky.
Nebo muži s pleší,
kteří si vybírají radši obrázky, na kterých mají klobouk.
Ve skutečnosti cesta k úspěchu
vede opačným směrem.
Měli byste radši vsadit na to, čím se odlišujete,
i kdyby to některým lidem nepřipadalo tolik přitažlivé.
Lidem, kterým se líbíte, se budete líbit pořád,
a ti nepodstatní ubožáci, kterým ne, vás nebudou obírat o čas.
Nejlepší tip číslo 2: Jak vybrat ideálního partnera.
Představte si, že na seznamce máte nakročeno
k nebývalému úspěchu.
Nastává však otázka, jak tento úspěch proměnit
v dlouhodobé štěstí,
zejména jak určíte, že je ten nejvyšší čas se usadit.
Obecně řečeno není zrovna moudré vsadit
na první osobu, která vám zkříží cestu
a projeví nějaký zájem.
Stejně tak ale nechcete čekat příliš dlouho,
pokud chcete šanci na dlouhodobé štěstí maximalizovat.
Jak má oblíbená spisovatelka, Jane Austenová, říká:
„Neprovdaná žena ve věku sedmadvaceti let
nemůže očekávat, že by již pocítila či vzbudila jakékoli zalíbení.“
(Smích)
Fakt díky, Jane. Co ty víš o lásce?
Otázkou tedy je,
jak poznáte, že je ten nejvyšší čas zahnízdit,
s ohledem na všechny, se kterými v životě můžete randit?
Naštěstí tu je úžasná oblast matematiky,
která nám pomůže. Nazývá se optimal stopping theory.
Představte si,
že začnete randit v 15
a v ideálním případě byste svatbu stihli do 35.
Toto je počet lidí,
se kterými se v životě můžete potkat.
Budou se lišit v míře toho, jak si budete vyhovovat.
Pravidla jsou taková, že jakmile do toho praštíte,
nemůžete už hledět dopředu, o co jste možná přišli,
a nemůžete se ani ohlédnout zpátky a rozmyslet si to.
Přinejmenším z vlastní zkušenosti
bych řekla, že lidé obvykle neskáčou nadšením,
když si na ně po letech někdo vzpomene jako na náhradní možnost.
Ale možná je to jen můj problém. Čistě matematicky byste
v prvních 37 procentech času, který strávíte randěním,
neměli za rozumný materiál pro svatbu považovat nikoho.
(Smích)
A pak byste se měli vrhnout do náruče nejbližšímu člověku, kterého potkáte
a který je lepší než všechno, co jste dosud viděli.
Příklad:
Když to tak uděláte, je matematicky dokázáno,
že se jedná o nejlepší způsob
jak maximalizovat pravděpodobnost nalezení ideálního partnera.
Naneštěstí má tato metoda i jistá rizika.
Například, co kdybyste ideálního partnera
potkali v prvních 37 procentech?
Teoreticky byste mu měli dát košem.
(Smích)
Pokud ale ta matematika platí,
obávám se, že nikdo lepší,
než to, co jste už viděli, se neobjeví.
Takže budete muset odmítnout všechny a zemřít osamělí.
(Smích)
Nejspíše obklopeni kočkami, co budou ohlodávat vaše ostatky.
Další riziko… Představte si,
že lidé, se kterými jste randili v prvních 37 procentech doby,
byli neuvěřitelně tupí, nudní a strašní.
To by nevadilo, protože je stejně odmítnete.
Jste teď v odmítací fázi.
Ale představte si, že další osoba, kterou potkáte,
je jen o fous méně nudná, tupá a strašná
než ti, které jste dosud potkali.
Čistě matematicky se obávám, že si je musíte vzít
a skončit ve svazku, který je, upřímně řečeno, suboptimální.
Mrzí mě to.
Pro výrobce pohlednic to je ale příležitost,
jak na tomto trhu vydělat majlant.
Valentýnka ve stylu: (Smích)
„Můj milovaný manželi, jsi marginálně méně
strašný než 37 procent lidí, se kterými jsem randila.“
Je to asi romantičtější než to, na co se obvykle zmůžu sama.
Ano, tato metoda nezaručuje stoprocentní úspěšnost,
ale neexistuje jiná strategie s lepšími výsledky.
Existují dokonce jisté druhy ryb,
které se přesně touto strategií řídí.
Odmítnou všechny ctitele, kteří připlavou
v prvních 37 procentech doby pro páření,
a pak si vyberou první rybu, která se objeví poté
a je, co já vím, větší a urostlejší
než všechny ryby, které už potkaly.
Myslím, že my lidé to podvědomě děláme také.
Dopřejeme si čas na hraní
a průzkum toho, co je k mání, dokud jsme ještě mladí.
A vážný konkurz na kandidáty pod čepec
zahájíme až po pětadvacítce.
Podle mě je to nezvratný důkaz, jak kdyby vůbec byl potřeba,
že naše mozky jsou naprogramovány na aspoň malou trošku matematiky.
To byl tedy nejlepší tip číslo 2.
Nejlepší tip číslo 3: Jak se vyhnout rozvodu.
Představte si, že jste našli ideálního partnera,
se kterým se chystáte usadit v dlouhodobém vztahu.
Ráda bych věřila, že se všichni budou chtít rozvodu vyhnout.
Snad kromě ženy Pierse Morgana.
Smutná statistika moderní doby však říká,
že 1 ze 2 manželství ve Spojených státech končí rozvodem
a zbytek světa rozhodně není pozadu.
Teď vás omlouvá,
že si myslíte, že důvody, proč dochází k rozpadu manželství,
nejsou zrovna vhodnými kandidáty na matematické vyšetřování.
Už proto, že není snadné
představit si, co byste měli měřit a snažit se vyčíslit.
To ovšem nezabránilo psychologovi Johnu Gottmanovi, aby udělal přesně toto.
Gottman při konverzaci sledoval stovky párů
a zaznamenal si, no, asi všechno, co vás napadne.
Zaznamenal si vše, co během rozhovoru padlo,
jejich vodivost kůže,
zapsal si i výrazy tváře,
srdeční rytmus, krevní tlak,
asi všechno krom toho, zda měla manželka vždy pravdu nebo ne.
Což shodou náhod vždy měla.
Gottman se svým týmem zjistili,
že jedním z nejdůležitějších prediktorů
toho, jestli se pár rozvede nebo ne,
bylo to, jak pozitivní nebo negativní při konverzaci oba partneři byli.
Páry s nízkým rizikem
na Gottmanově škále získaly více pozitivních bodů než těch negativních.
Špatné vztahy,
těmi myslím ty, které nejspíše vedly k rozchodu,
se pak nacházely ve víru negativity.
Jen na základě těchto jednoduchých myšlenek
byl Gottman s týmem schopen předpovědět,
jestli se určitý pár rozvede,
s 90procentní přesností.
Než se však potkal s matematikem Jamesem Murrayem,
nechápal úplně,
co tyto negativní víry spouštělo a jak fungovaly.
Výsledky, ke kterým došli,
jsou podle mě ohromující, zajímavé a neuvěřitelně jednoduché.
Tyto rovnice předvídají, jak manžel či manželka bude reagovat,
jakmile se v rozhovoru dostane ke slovu.
Jak pozitivní či negativní bude.
Tyto rovnice závisí
na náladě člověka, když je sám,
na náladě člověka, když je s partnerem,
ale především závisí na tom,
jak se muž a žena navzájem ovlivňují.
V tomto okamžiku je nutné zmínit,
že ty samé rovnice, které vám tu ukazuji,
perfektně popisují i to,
co se děje mezi dvěma zeměmi při závodech ve zbrojení.
(Smích)
Takže… hádající se pár utápějící se v negativitě,
který balancuje na pokraji rozvodu,
je matematický ekvivalent počátku jaderné války.
(Smích)
Nejdůležitější člen této rovnice
je ovšem vliv, který na sebe lidé mají,
zejména to, co se označuje jako práh negativity.
Práh negativity.
Můžete si to představit jako jak otravný manžel může být,
než se manželka naštve. A naopak.
Vždycky jsem si myslela, že šťastný sňatek je založen na kompromisech a porozumění,
že dovolíte tomu druhému být sám sebou.
Podle toho bych tedy bývala řekla, že ty nejzdařilejší vztahy
byly ty, které měly opravdu vysoký práh negativity.
Kdy se páry nade vším nevzrušovaly
a začínaly se o to zajímat, až když šlo o něco velkého.
Matematika i další zjištění týmu však ukázaly,
že opak je pravdou.
Nejlepší páry, ty nejúspěšnější páry
byly ty s velmi nízkým prahem negativity.
Byly to páry, které nade vším nemávaly rukou
a umožnily oběma stranám stěžovat si stejnou měrou.
To byly páry, které zvládly na svém partnerství průběžně pracovat.
Měly mnohem lepší vyhlídky na svatbu.
Páry, které nade vším nemávnou rukou
a nedovolí maličkostem přerůst přes hlavu.
Úspěšný vztah samozřejmě vyžaduje víc než nízký práh negativity
a minimum kompromisů.
Myslím si však, že je velmi zajímavé
vědět, že existuje matematický důkaz
pro to, aby nad vaším hněvem nikdy nezapadlo slunce.
To jsou tedy mé tři tipy,
jak vám matika pomůže v lásce a ve vztazích.
Doufám ale, že si dnes neodnesete jen ty tipy,
ale že vás rovněž přesvědčí o tom, jak mocná matematika může být.
Pro mě totiž rovnice a symboly nejsou jen klikyháky na papíře.
Mají hlas, který popisuje neuvěřitelné bohatství přírody
a zarážející jednoduchost
vzorů, které najdete všude kolem nás.
Od toho, jak funguje svět, k tomu, jak se v něm chováme.
Snad vám tedy, alespoň několika z vás,
dodal tento náhled do matematiky lásky
i trochu víc lásky k matematice.
Děkuji vám.
(Potlesk)