Pre každého v tejto miestnosti dnes,
začnime tým, že si priznáme, akí sme šťastní.
Nežijeme vo svete,
v ktorom žili naše matky, staré mamy,
kde boli kariérne možnosti pre ženy limitované.
A ak ste dnes v tejto miestnosti,
mnohí z nás vyrástli vo svete,
kde sa dodržovali základné ľudské práva.
A prekvapivo, stále žijeme vo svete,
kde ich niektoré ženy nemajú.
Ale všetko toto bokom, stále máme problém,
a je to reálny problém.
A tým problémom je:
ženy nedosahujú
vrchol žiadnej profesie
nikde na svete.
Čísla hovoria samy za seba.
190 hláv štátu --
deväť z nich sú ženy.
Zo všetkých ľudí v parlamentoch sveta,
13 percent sú ženy.
V korporáciách,
ženy na vrchole,
riaditeľské posty, zastúpenie v komisiách --
dosahujú 15, 16 percent.
Čísla sa nepohli od 2002
a idú zlým smerom.
A aj v nekomerčnom svete,
svete, o ktorom si niekedy myslíme,
že je viac vedený ženami,
ženy na vrchole: 20 percent.
Máme taktiež ďalší problém,
a to, že ženy čelia ťažším voľbám
medzi profesným úspechom a osobným naplnením.
Nedávna štúdia v U.S.
ukázala, že z vydatých/ženatých vo vyšších vedúcich pozíciách,
dve tretiny ženatých mužov mali deti
a iba jedna tretina vydatých žien mala deti.
Pred pár rokmi som bola v New Yorku,
a vyjednávala som dohodu,
a bola som v jednej z tých vkusných investorských kancelárií v New Yorku;
viete si predstaviť.
Som na stretnutí -- je to trojhodinové stretnutie --
a po dvoch hodinách treba tú bio prestávku,
a každý sa postaví,
a spoločník, ktorý vedie stretnutie
zrazu vyzerá zmätene.
Uvedomujem si, že nevie,
kde je dámska toaleta v jeho kancelárii.
Tak sa pozerám dookola, či nezbadám škatule od sťahovania,
mysliac si, že sa práve nasťahovali, ale nevidím žiadne.
Tak som povedala: "Ste sa práve nasťahovali do tejto kancelárie?"
A on hovorí: "Nie, sme tu okolo roka."
Povedala som: "Tvrdíte mi,
že ja som jediná žena,
ktorá vyjednávala dohodu v tejto kancelárii za celý rok?"
Pozrel na mňa a povedal:
"Áno. Alebo ste jediná, ktorá musí ísť na toalety."
(Smiech)
Takže otázka je,
ako to napravíme?
Ako zmeníme tieto čísla na vrchole?
Ako to zmeníme?
Chcem začať tým, že poviem,
hovorím o tom --
o udržaní žien v zamestnaní --
pretože si naozaj myslím, že to je odpoveď.
V pracovných pozíciách s vyšším príjmom,
medzi ľuďmi, ktorí končia na vrchole --
Fortune 500 riaditeľských pozícií,
alebo ekvivalent v iných priemysloch --
problémom je, som o tom presvedčená,
že ženy vypadávajú.
Ľudia o tom hovoria veľa,
a hovoria o veciach ako flexibilná doba a inštruovanie
a o programoch, ktoré by firmy mali mať na trénovanie žien.
Dnes nechcem hovoriť ani o jednom z týchto,
aj keď je to veľmi dôležité.
Dnes sa chcem sústrediť na to, čo môžeme urobiť ako jednotlivci.
Aké posolstvo si musíme sami sebe povedať?
Aké posolstvo hovoríme ženám, s ktorými pracujeme a ktoré pracujú pre nás?
Aké posolstvo hovoríme našim dcéram?
Na začiatok chcem, aby bolo jasné,
že táto reč neposudzuje.
Nemám správnu odpoveď,
nemám ju ani pre seba.
Odišla som zo San Francisca, kde žijem, v pondelok,
a išla som na lietadlo na túto konferenciu.
A moja dcéra, ktorá má tri, keď som ju vyložila pred škôlkou,
predviedla celé to objímanie nohy,
plačúc: "Mama, nechoď na to lietadlo."
Bolo je ťažké. Niekedy sa cítim vinná.
Nepoznám žiadne ženy,
či už sú doma, alebo v práci,
ktoré by to niekedy necítili.
Takže nehovorím, že zostať v zamestnaní
je to pravé pre každého.
Moja dnešná reč je o tom, aké je posolstvo,
ak chcete zostať v pracovnom zaradení.
A myslím, že sú tri.
Po prvé, seďte za stolom.
Po druhé, spravte vášho partnera ozajstným partnerom.
A po tretie -- pozrite sa na to -- neodchádzajte predtým, než odídete.
Číslo jeden: Seďte za stolom.
Len pred niekoľkými týždňami sme na Facebooku
hostili veľmi vysokého vládneho úradníka,
a on prišiel, aby sa stretol s vyššími vedúcimi
z okolia Silicon Valley.
A každý nejako sedel za stolom.
A mal tam tieto dve ženy, ktoré s ním cestovali,
ktoré zastupovali vysoké pozície v jeho oddelení.
Povedala som im: "Sadnite si za stôl. Poďte, sadnite si za stôl."
A ony si sadli bokom v miestnosti.
Keď som bola v poslednom roku mojej školy,
vybrala som si kurz s názvom Európska Intelektuálna História.
Nezbožňujete tieto veci zo školy?
Prajem si, aby som to mohla urobiť aj teraz.
A vybrala som si to spolu s mojou spolubývajúcou Carrie,
ktorá bola brilantným literárnym študentom --
a zostala brilantným literárnym študentom --
a s mojím bratom --
chytrý chlapec, ale vodné pólo hrajúci stredoškolák,
ktorý bol druhoročiakom.
Všetci traja sme si vybrali tento kurz.
A potom Carrie číta všetky tie knihy
v pôvodnej gréčtine a v latinčine --
chodí na všetky prednášky --
ja čítam všetky tie knihy v angličtine
a idem na väčšinu prednášok.
Môj brat je zaneprázdnený;
prečíta jednu knihu z dvanástich
a ide na pár prednášok,
napochoduje k nám na izbu
pár dní pred skúškou, aby sa niečo naučil.
Všetci traja ideme na skúšku spolu, a sadáme si.
Sedíme tam tri hodiny --
s našimi malými modrými zošitkami -- áno, tak som stará.
Vychádzame, pozeráme sa jeden na druhého, a pýtame sa: "Ako ti to išlo?"
A Carrie hovorí: "Myslím, že som nenačrtla naozaj hlavnú myšlienku
Hegeliánskej dialektiky."
A ja hovorím: "Bože, keby som bola viac prepojila
teóriu Johna Locka s nasledujúcimi filozofmi."
A môj brat hovorí:
"Mám najlepšie ohodnotenie z celej triedy."
"Máš najlepšie ohodnotenie z celej triedy?
Nič nevieš!"
Problémom s týmito príbehmi je,
že poukazujú na to, na čo poukazujú údaje:
ženy systematicky podceňujú svoje vlastné schopnosti.
Ak testujete mužov a ženy,
a opýtate sa ich na úplne objektívne veci ako vzdelanie,
muži to ocenia mierne vyššie,
ženy mierne nižšie.
Ženy za seba nevyjednávajú v zamestnaní.
Štúdia za posledné dva roky
o ľuďoch vstupujúcich do pracovného procesu zo stredných škôl
ukázala, že 57 percent vstupujúcich chlapcov --
alebo mužov, predpokladám --
vyjednáva svoj prvý plat,
a iba 7 percent žien.
A najdôležitejšie,
muži pripisujú svoj úspech im samým,
a ženy ho pripisujú vonkajším faktorom.
Keď sa opýtate mužov, prečo dostali dobrú prácu,
povedia: "Som úžasný.
Očividne. Prečo sa vôbec pýtaš?"
Keď sa opýtate žien, prečo dostali dobrú prácu,
povedia, že niekto im pomohol,
mali šťastie, naozaj tvrdo pracovali.
Prečo na tomto záleží?
Oh, záleží na tom veľmi,
pretože nikto sa nedostane do rohovej kancelárie
sedením stranou, nie za stolom.
A nik nedostane povýšenie,
ak si myslí, že si nezaslúži ten úspech,
alebo ak ani nerozumie svojmu vlastnému úspechu.
Prajem si, aby odpovede boli jednoduché.
Prajem si, aby som mohla povedať všetkým tým mladým ženám, pre ktoré pracujem,
všetkým tým úžasným ženám,
"Verte v seba a vyjednávajte za seba.
Vlastnite svoj vlastný úspech."
Prajem si, aby som to mohla povedať mojej dcére.
Ale nie je to také jednoduché.
Pretože čo údaje ukazujú, ponad všetko ostatné, je jedna vec,
že úspech a obľúbenosť
sa pozitívne vzťahujú k mužom
a negatívne k ženám.
A všetci prikyvujú,
pretože všetci vieme, že toto je pravda.
Je o tom tiež veľmi dobrá štúdia, ktorá to ukazuje.
Existuje slávna štúdia z Harvardskej Business School
o žene volanej Heidi Roizen.
Je operátorkou vo firme
v Silicon Valley,
a používa svoje kontakty,
aby sa stala veľmi úspešnou odvážnou investorkou.
V 2002 -- nie tak dávno --
profesor, ktorý bol vtedy na Columbijskej Univerzite,
sa chopil toho prípadu a pomenoval Heidi Roizen.
A dal prípad -- obom --
dvom skupinám študentov.
Zmenil presne jedno slovo:
Heidi na Howard.
Ale to bolo slovo, ktoré urobilo ozaj veľký rozdiel.
Potom robil prieskum medzi študentami.
A dobrá správa bola, že študenti, muži i ženy,
si mysleli, že Heidi a Howard boli rovnako kompetentní,
a to je dobré.
Zlá správa bola, že všetci mali radi Howarda.
Je to dobrý chlapík, chcete pre neho pracovať,
chcete s ním stráviť deň na rybačke.
Ale Heidi? Nie tak naisto.
Trošku sa presadzuje. Trošku manévruje.
Nie ste si istí, či chcete pre ňu pracovať.
To je komplikácia.
Musíme povedať našim dcéram a kolegyniam,
musíme povedať samým sebe, že si veríte, že dosiahneme A,
že dostaneme povýšenie,
že sedíme za stolom.
A musíme to urobiť vo svete,
kde sú obete, ktoré budú musieť pre to položiť,
aj keď ich bratia nebudú musieť.
Najsmutnejšou vecou na tomto je, že je to ozaj ťažké zapamätať si to.
A teraz vám poviem príbeh, ktorý je pre mňa naozaj trápny,
ale myslím, že dôležitý.
Túto prednášku som robila na Facebooku nie tak dávno,
pre možno stovku zamestnancov.
A niekoľko hodín neskôr, mladá žena, ktorá pre mňa pracuje,
sedela pri mojom malom pracovnom stole
a chcela sa so mnou rozprávať.
Povedala som dobre, sadla si a rozprávali sme sa.
A ona povedala: "Dnes som sa niečo naučila.
Naučila som sa, že potrebujem držať moju ruku zdvihnutú."
Povedala som: "Čo tým myslíš?"
Ona povedala: "No, vy robíte túto prednášku
a povedali ste, že vám môžu dať dve otázky.
Mala som ruku hore s ostatnými ľuďmi, a dali vám dve otázky.
Dala som ruku dole a všimla som si, že všetky ženy dali ruky dole,
a potom ste nechali iba mužov, aby
vám položili otázky."
Pomyslela som si,
ach, keď som to ja -- kto sa o toto zaujíma, očividne --
robiac prednášku --
počas tejto reči nemôžem ani spozorovať,
že mužské ruky sú zdvihnuté,
a že ženské ruky sú stále zdvihnuté,
ako sme dobrí
ako manažéri našich firiem a organizácií
vo videní, že muži dosahujú možnosti
viac ako ženy?
Musíme dostať ženy, aby sedeli za stolom.
(Potlesk)
Posolstvo číslo dva:
urobte svojho partnera ozajstným partnerom.
Som presvedčená, že sme dosiahli viac pokroku v pracovnej sfére
než doma.
Údaje toto ukazujú veľmi jasne.
Ak žena a muž pracujú na plný pracovný úväzok
a majú dieťa,
žena robí dvojnásobok domácich prác než muž,
a žena robí trojnásobne viac
starostlivosti o dieťa než muž.
Takže ona má tri práce, alebo dve,
a on má jednu.
Čo myslíte, kto vypadne častejšie, ak treba, aby bol niekto doma.
Tieto prípady sú naozaj komplikované
a ja nemám čas ísť do hĺbky.
A nemyslím si, že nedeľné pozeranie futbalu
a všeobecná lenivosť sú príčinou.
Myslím, že príčina je viac komplikovaná.
Myslím, že ako spoločnosť
vyvíjame viac tlaku na chlapcov, aby uspeli,
než vyvíjame na dievčatá.
Poznám mužov, ktorí sú doma
a pracujú doma, aby podporili manželky v ich kariére.
A je to ťažké.
Keď idem na detské ihrisko
a vidím tam otca,
všimnem si, že ostatné mamy
sa s ním nehrajú.
A to je problém,
pretože to musíme urobiť dôležitou prácou --
pretože je to najťažšia práca na svete -- pracovať doma,
pre ľudí oboch pohlaví,
ak chceme vyrovnať veci a nechať ženy v zamestnaní.
(Potlesk)
Štúdie ukazujú, že domácnosti s rovnakým príjmom
a rovnakou zodpovednosťou
majú taktiež polovičnú rozvodovosť.
A ak to nie je dobrá motivácia pre všetkých ostatných,
takisto majú --
ako by som to povedala na tomto pódiu? --
poznajú sa takisto navzájom lepšie v biblickom význame.
(Smiech)
Posolstvo číslo tri:
neodchádzajte predtým, než odídete.
Myslím, že je to naozaj hlboká irónia,
že všetko, čo ženy robia --
a toto vidím stále --
s cieľom zostať v zamestnaní,
vlastne vedie k ich konečnému odchodu.
Stane sa to takto:
všetci sme zaneprázdnení, každý je zaneprázdnený, žena je zaneprázdnená.
A začne rozmýšľať nad dieťaťom.
A od momentu, keď začne premýšľať nad tým, mať dieťa,
začne premýšľať nad tým, ako urobiť priestor pre to dieťa.
"Ako prispôsobím toto k tomu všetkému, čo už robím?"
A doslova od toho momentu
už viac nezdvíha ruku,
nedúfa v povýšenie, neberie žiaden nový projekt,
nehovorí: "Ja, ja to chcem urobiť."
Začne ustupovať do úzadia.
Problémom je --
povedzme, že by otehotnela v ten deň, v ten deň --
deväť mesiacov tehotenstva, tri mesiace materskej,
šesť mesiacov na chytenie dychu --
približne dva roky,
častejšie -- a ako som to videla --
ženy začínajú myslieť na toto omnoho skôr --
keď sa zasnúbia, keď sa vydajú,
keď začnú premýšľať o pokuse mať dieťa, čo môže zabrať veľa času.
Jedna žena za mnou prišla porozprávať sa o tomto,
a ja som sa na ňu pozrela -- vyzerala veľmi mladá.
Povedala som jej: "Takže premýšľate s manželom nad dieťaťom?"
A ona povedala: "Oh nie, nie som vydatá."
Nemala ani len priateľa.
Povedala som: "Premýšľaš nad tým
príliš skoro."
Ale pointou je, že čo sa stane,
ak začnete pomaličky ustupovať do úzadia?
Každý, kto týmto prešiel --
a ja som tu, aby som vám povedala, že ak máte doma dieťa,
vaša práca nech je radšej poriadne dobrá nato, aby ste sa vrátili naspäť,
pretože je ťažké nechať to dieťa doma --
vaša práca musí byť vyzývavá.
Musí byť odmeňujúca.
Musíte cítiť, že meníte veci.
A ak ste pred dvomi rokmi nesúhlasili s povýšením
a nejaký chlapík vedľa vás súhlasil,
ak ste pred tromi rokmi
prestali hľadať nové možnosti,
budete sa nudiť,
pretože ste mali držať nohu na plynovom pedále.
Neodchádzajte predtým, než odídete.
Zostaňte.
Držte nohu na plyne
do úplne posledného dňa, keď potrebujete odísť
a mať voľno pre dieťa --
a potom robte rozhodnutia.
Nerozhodujte sa príliš skoro,
hlavne tie, ktoré si ani nie ste vedomé, čo robíte.
Moja generácia, bohužiaľ,
nezmení čísla na vrchole.
Tie sa proste nemenia.
My sa nedostaneme tam, kam 50 percent populácie --
v mojej generácii nebude 50 percent ľudí
na vrchole akéhokoľvek priemyslu.
Ale verím, že budúce generácie môžu.
Myslím, že svet, ktorý by bol
s polovicou krajín a polovicou firiem
so ženami vo vedení, by bol lepším svetom.
A nielen preto, že by ľudia vedeli, kde sú dámske toalety,
aj keď to by veľmi pomohlo.
Myslím, že to by bol lepší svet.
Mám dve deti.
Mám päťročného syna a dvojročnú dcéru.
Chcem, aby mal môj syn na výber
plne prispievať v zamestnaní alebo doma,
a chcem, aby moja dcéra mala na výber
nielen vynikať,
ale byť obľúbenou pre jej úspechy.
Ďakujem.
(Potlesk)