Želim vam pričati
odnosno podijeliti s vama potpuno novi pristup
upravljanju uskladištenim predmetima unutar skladišta.
Ovdje govorimo o ručnom traženju, pakiranju i dostavi.
Kao mig,
ovo rješenje uključuje stotine pokretnih robota,
ponekad tisuće pokretnih robota,
koji se kreću po skladištu. Doći ću do rješenja.
No, prije toga, samo se
sjetite kada ste zadnji put naručili preko mreže.
Sjedili ste na kauču
i odlučili da definitivno morate imati ovu crvenu majicu.
Dakle - klik! - stavite ju u košaricu.
Onda ste odlučili da vam zelene hlače
također super izgledaju - klik!
I možda plavi par cipela - klik!
Sada ste već složili narudžbu.
Niste stali i razmislili
da to možda nije dobra kombinacija.
No kliknete "naruči".
Dva dana kasnije, paket vam se pojavljuje na vratima.
Otvorite kutiju i pronađete svoje stvari.
Jeste li ikad stali i razmislili o tome kako ti predmeti
zapravo pronađu svoj put u kutiju u skladištu?
Ovdje sam da vam kažem da to radi ovaj tip ravno ovdje.
U sredini ove slike,
vidite klasičnog skladišnog radnika
u distribuciji ili izvršavanju narudžbi.
Obično ovi radnici provedu 60 - 70% svog dana
lutajući po skladištu.
Često će prehodati i do 10 - 15 km
u potrazi za tim stvarima.
Ne samo da ovo nije produktivan način za izvršavanje narudžbi,
nego se čini da nije niti ispunjavajuć način za izvršavanje narudžbi.
Reći ću vam gdje sam prvo naišao na ovaj problem.
Bio sam u Zaljevskom području '99-e, 2000.-e.
Radio sam za poduzeće koje je sjajno izgorjelo, Webvan.
(Smijeh)
Ovo je poduzeće prikupilo milijune dolara na ideji
dostave stvari naručenih putem interneta.
Svelo se na to da ne možemo to učiniti tako da se isplati.
Ispostavilo se da je internet prodaja nešto jako teško i skupo.
U ovom slučaju pokušali smo složiti 30 proizvoda s popisa
u nekoliko paketa, pa u kombi kako bismo ih dostavili naručitelju.
Kada razmislite, koštalo nas je 30 dolara.
Zamislite, imali smo juhu od 89 centi
čije nas je pakiranje za prijevoz koštalo 1 dolar.
I prije nego što smo zapravo pokušali dostaviti.
Ukratko, u mojoj jednoj godini u Webvanu-u,
sam shvatio pričajući s radnicima u skladištu
je da ne postoji rješenje samo za ubiranje stvari.
Crveni artikl, zeleni, plavi, stavljanje svih u kutiju.
Zaključili smo da za to mora postojati bolji način.
Postojeći način dostave proizvoda je bio gurati palete
i kutije do više trgovina.
Naravno, Webvan je propao godinu i pol kasnije,
ja sam još uvijek bio na ovom problemu, smetao mi je.
Počeo sam opet o njemu razmišljati.
Rekao sam - dajte mi da razmislim o onome što sam želio kao skladištar,
ili o mojoj viziji kako bi to trebalo izgledati.
(Smijeh)
Rekao sam, usmjerimo se na problem.
Imam narudžbu i ono što želim je staviti
crvenu, zelenu i plavu u ovu kutiju ovdje.
Ono što trebam je sustav u kojem ispružim ruku i - puf! -
proizvod mi se pojavi u ruci i ja ga pakiram,
i sada razmišljamo,
ovo bi bio način rješenja koji je jako usmjeren na operatora.
Ovo je to što trebam. Koja tehnologija je dostupna za takvo rješenje?
No, kao što vidite, narudžbe dolaze i odlaze, kao i proizvodi.
Dopušta nam se da radnike postavimo u centar problema,
i dajemo im alate kako bi bili što produktivniji.
Kako sam došao do ovoga?
Ustvari je došlo brzim nabacivanjem ideja,
tehnike koju, vjerojatno, mnogi koriste,
i namijenjenoj testiranju ideja.
Uzmete, naravno, prazan papir
i testirate svoje ideje na ograničenjima od beskonačnosti do nula.
U ovom slučaju, izazvali smo se idejom:
Što da moramo izgraditi distribucijski centar u Kini,
tržištu s niskim troškovima?
I recimo, rad je jeftin, zemljište jeftino.
I rekli smo određeno,
"Što ako je sat direktnog rada nula dolara
i možemo izgraditi distribucijski centar od milijun kvadrata?"
Naravno, to je dovelo do ideja kao
"Stavimo puno ljudi u skladište."
Rekao sam, "Čekaj malo, nula dolara po satu,
ono što bih napravio je zaposlio
10.000 radnika da dođu u skladište svako jutro u 8,
uđu u skladište i svatko uzme jedan predmet s popisa
i samo stoje tamo.
Dakle ti držiš Captain Crunch, ti držiš Mountain Dew,
ti držiš dijetnu kolu.
Ako trebam išta, zvat ću vas, inače se ne mičete.
No kada tražim dijetnu kolu i pozovem, vi pričate međusobno.
Dijetna kola dolazi naprijed - uzima, stavlja u košaricu i odlazi."
Wow, što da proizvodi mogu sami hodati?
To je vrlo zanimljiv, vrlo moćan način
da potencijalno organiziramo to skladište.
Naravno, rad nije besplatan,
na spektru između praktičnog i 'zakon'.
(Smijeh)
Dakle, rekli smo pokretne police.
Uzet ćemo pokretne robote i pokretati robu gdje je potrebno.
Krenuli smo s time i onda sjedim na kauču godine 2008.
Je li itko od vas gledao otvorenje Olimpijskih igara u Pekingu?
Pao sam s kauča kad sam to vidio.
To je bila ta ideja!
(Smijeh i pljesak)
Stavit ćemo tisuće ljudi na pod skladišta, pod stadiona.
No, zanimljivo, ovo se veže za ideju
da su ovi ljudi napravili iznimno moćnu digitalnu umjetnost,
sve bez računala, koliko su mi rekli,
sve je komunikacija između ljudi.
Ti ustani, ja sjedam.
Napravili su iznimnu umjetnost.
Govori o moći nastanka
u sustavima kada dopustite stvarima da međusobno razgovaraju.
Ovo je bilo malo putovanje,
Dakle, naravno, što slijedi kao praktična realnost ove ideje?
Ovo je skladište.
Tipičan centar s otprilike 10.000 različitih proizvoda.
Zvat ćemo ih crvenim olovkama, zelenim olovkama, žutim post-it-ima.
Pošaljemo male narančaste robote da pokupe plave police.
Pošaljemo ih na jednu stranu zgrade.
Sada su svi radnici u jednom perimetru.
Igra ovdje je da se pokupe police,
i dostave izravno radnicima.
Život radnika je potpuno drugačiji.
Umjesto da šeće po skladištu, može ostati na mjestu
na stanici poput ove
i svaki proizvod može doći do nje.
Proces je vrlo produktivan.
Posegnuti, uzeti proizvod, skenirati bar kod, pakirati.
Dok se okrenete,
već postoji drugi proizvod koji čeka na pakiranje.
Uzeli smo sve troškove koji ne dodaju vrijednost,
hodanje, traženje, traćenje vremena,
i razvili smo vrlo kvalitetan sustav za skupljanje narudžbi,
gdje usmjerite laser prema artiklu, skenirate bar kod,
i svijetlom pokažete u koju kutiju artikl ide.
Dakle produktivnije, preciznije i, čini se
zanimljivije radno okruženje za radnike.
Upotpunjavaju cijelu narudžbu.
Rade crveno, zeleno i plavo, a ne samo dio narudžbe.
Osjećaju da malo više kontroliraju svoje okruženje.
Negativne strane ovog pristupa
su nas stvarno iznenadile.
Znali smo da će biti produktivnije.
No nismo shvatili koliko će se ovaj način razmišljanja
proširiti na druge funkcije u skladištu.
Skladište se zapravo
pretvara u masivan motor s paralelnim procesiranjem.
Ovo je opet križanje ideja.
Ovdje je skladište i razmišljamo
o arhitekturi super računala s paralelnim procesiranjem.
Pojam koji se izdvaja
je 10 radnika s desne strane ekrana
koji su sada svi nezavisni radnici.
Ako radnik u postaji 3 odluči otići na zahod,
nema utjecaja na produktivnost ostalih 9 radnika.
Usporedite to s tradicionalnim serijskim pristupom.
Kada jedna osoba proslijedi narudžbu vama,
vi stavljate nešto u nju i šaljete dalje.
Svi moraju biti na mjestima za takav serijski proces.
To postaje robustan način razmišljanja o skladištu.
Iza kulisa postaje zanimljivo jer pratimo
popularnost proizvoda.
Koristimo dinamične i prilagodljive algoritme
da ugodimo raspored u skladištu.
Ovdje vidimo potencijalni tjedan prije Valentinova.
Svi ti roza slatkiši su premješteni u prednji dio zgrade
i često se pojavljuju na stanicama radnika.
Dan ili dva nakon Valentinova, ostaci slatkiša
su svi prebačeni u stražnji dio skladišta
i okupiraju hladniju zonu na termalnoj mapi.
Još jedna nuspojava pristupa paralelnog procesiranja
je što te stvari mogu postat neopisivo velike.
(Smijeh)
Dakle, bilo da radite sa dvije, dvadeset,
ili dvjesto stanica, algoritam koji planira put
i svi ostali algoritmi jednostavno funkcioniraju.
U ovom primjeru vidite da je cijeli inventar
zauzeo cijeli obod zgrade
jer su tamo stanice.
Sami su se organizirali.
Završit ću s jednim zadnjim videom
koji pokazuje kako to utječe
na običan dan radnika.
Kako smo spomenuli, proces je micati inventar kroz glavni put
i pronaći svoj put do stanica.
Naš softver razumije što
se događa na svakoj stanici,
usmjeravamo police kroz glavni put
i pokušavamo doći u red čekanja
kako bi radniku donijeli posao.
Zanimljivo je da možemo i odrediti brzinu radnika.
Brži radnici dobivaju više polica, sporiji dobivaju manje.
No ovaj radnik doslovno ima iskustvo
koje smo ranije opisali.
Ispruži ruku i proizvod skače u nju.
Ili mora posegnuti za njim.
Skenira ga i stavlja u kutiju.
Sva ostala tehnologija je iza kulisa.
Može se usmjeriti na dio svog posla koji uključuje uzimanje i pakiranje.
Nikad ne odmara, nikad ne mora napustiti svoju poziciju.
Mislimo ne samo da je produktivniji
i precizniji način ispunjavanja narudžbi.
Mislimo da je način ispunjavajuć.
Možemo reći da je razlog taj što se radnici
u više ovih zgrada sada natječu
za privilegiju rada u zoni Kiva taj dan.
Ponekad ih za video svjedočanstva snimimo
kako govore stvari kao na primjer,
da imaju više energije igrati se s unucima na kraju dana,
ili u jednom slučaju, netko je rekao da je Kiva zona toliko bez stresa
da je zapravo prestao uzimati lijekove za krvni tlak.
(Smijeh)
To je bilo kod farmacijskog distributera, pa su nam rekli da ne koristimo taj video.
(Smijeh)
Ono što bih htio da zapamtite danas
je da kada dopustite stvarima da razmišljaju i hodaju
samostalno, događaju se zanimljivi ishodi.
I mislim da sljedeći put kada izađete na prag
i uzmete tu kutiju koju ste naručili,
otvorite ju i vaše stvari su tamo,
pitat ćete se je li robot
asistirao u pakiranju vaše narudžbe.
Hvala.
(Pljesak)