רציתי לדבר איתכם על,
או לחלוק איתכם, גישה פורצת דרך
לניהול פריטים במלאי בתוך מחסן.
אנחנו מדברים על סביבת איסוף, אריזה ושילוח.
אז כרמז,
הפתרון הזה כולל מאות רובוטים ניידים,
לפעמים אלפי רובוטים ניידים,
שנעים בתוך המחסן. ואני אגיע לפתרון.
אבל לרגע, רק חשבו
על הפעם האחרונה שהזמנתם משהו ברשת.
ישבתם על הספה
והחלטתם שאתם ממש חייבים את החולצה האדומה הזו.
אז -- קליק!-- אתם שמים אותה בעגלת הקניות שלכם.
ואז אתם מחליטים שזוג מכנסיים ירוקים
נראים גם ממש טוב -- קליק!
ואולי זוג נעליים כחולות -- קליק!
אז בנקודה הזו הרכבתם הזמנה.
לא הפסקתם לחשוב לרגע
שזו אולי לא תלבושת מעולה.
אבל אתם לוחצים על כפתור "הזמן"
ויומיים מאוחר יותר, החבילה הזו מופיעה על מפתן דלתכם.
ואתם פותחים את הקופסה ואתם כאילו, וואו, הנה הגו שלי.
האם אי פעם עצרתם לחשוב על איך המוצרים האלה במלאי
מוצאים את דרכם למעשה לתוך הקופסה במחסן?
אז אני פה כדי לספר לכם שזה הבחור הזה פה.
אז עמוק במרכז התמונה,
אתם רואים פועל ליקוט קלאסי
בסביבת הפצה או מילוי הזמנות.
באופן קלאסי עובדי הליקוט האלה יבלו 60 עד 70 אחוז מהיום שלהם
מסתובבים ברחבי המחסן.
הם ילכו פעמים רבות 8 או 16 קילומטר
במרדף אחרי הפריטים במלאי.
לא רק שזו דרך לא פרודוקטיבית למלא הזמנות,
מסתבר שזה גם דרך לא מספקת למלא הזמנות.
אז תנו לי לספר לכם איפה נתקלתי לראשונה בבעיה הזו.
הייתי אז באזור המפרץ, ב-1999, 2000, עליית הדוט.קום.
עבדתי עבור חברה מקסימה שקרסה שנקראה וובוואן.
(צחוק)
החברה הזו גייסה מאות מליונים של דולרים עם ההנחה
שנספק הזמנות מצרכים ברשת.
וזה באמת הגיע למצב שלא יכולנו לעשות את זה בצורה שתכסה את העלויות.
מסתבר שמסחר ברשת היה משהו מאוד קשה ומאוד יקר.
במקרה הספציפי הזה ניסינו להרכיב 30 פריטי מלאי
לכמה סלים, לתוך ואן כדי לספק לבית.
וכשאתם חושבים על זה, זה עלה לנו 30 דולר.
דמיינו, היתה לנו פחית מרק ב-89 סנט
שעלתה לנו דולר לאסוף ולארוז לסל.
וזה לפני שניסינו לספק אותה לבית.
אז בקיצור, במהלך השנה שלי בוובוואן,
מה שהבנתי בדיבור עם עובדי המחסן
היה שלא היה פתרון שתוכנן במיוחד לפתור כל איסוף בסיסי.
פריט אדום, ירוק, כחול, לשים את כל אלה בקופסה.
אז אמרתי, חייבת להיות דרך טובה יותר לעשות את זה.
טיפול נוכחי בשינוע סחורות תוכנן לשאוב
משטחים וארגזים של גו לחנויות קמעונאיות.
כמובן שוובוואן פשטה את הרגל, ובערך שנה וחצי מאוחר יותר,
עדיין חשבתי על הבעיה הזו. היא עדיין הציקה לי.
והתחלתי לחשוב על זה שוב.
ואמרתי, תנו לי רק להתמקד רגע במה שרציתי אני כעובד ליקוט,
או החזון שלי לאיך זה צריך לעבוד.
(צחוק)
אמרתי, בואו נתמקד בבעיה.
יש לי הזמנה פה ומה שאני רוצה, הוא לשים
אדום, ירוק וכחול בקופסה הזו ממש פה.
מה שאני צריך זו מערכת בה אני מושיט את היד ופוף --
המוצר מופיע ואני אורז אותו בהזמנה,
ועכשיו אנחנו חושבים,
זו תהיה גישה מאוד מוכוונת-מפעיל לפיתרון הבעיה.
זה מה שאני צריך. איזו טכנולוגיה זמינה לפתרון הבעיה הזו?
אבל כמו שאתם רואים, הזמנות יכולות לבוא וללכת, מוצרים יכולים לבוא וללכת.
זה מאפשר לנו להתמקד בלהפוך את פועל הליקוט מרכז הבעיה,
ולספק להם את הכלים שיהפכו אותם להכי יעלים שניתן.
אז איך הגעתי לרעיון הזה?
ובכן, למעשה הוא הגיע מתרגיל סיעור מוחות,
כנראה טכניקה שרבים מאיתנו משתמשים בה,
זה הרעיון של לבדוק את הרעיונות שלכם.
קחו דף חלק, כמובן,
אבל אז תבדקו את הרעיון שלכם בקצוות -- אין סוף ואפס.
במקרה הספציפי הזה, איתגרנו את עצמנו עם הרעיון:
מה אם היינו צריכים לבנות מרכז חלוקה בסין,
שם זה שוק בעלות מאוד מאוד נמוכה?
ונגיד, עבודה היא זולה, אדמה היא זולה.
ואמרנו ספציפית,
"מה אם זה היה אפס דולרים לשעה לעבודה ישירה
ונוכל לבנות מרכז חלוקה של 30 דונם?"
אז באופן טבעי לרעיונות שאמרו,
"בואו נשים הרבה אנשים במחסן."
ואמרתי, "רגע, אפס דולר לשעה,
מה שהייתי עושה זה "לשכור"
10,000 עובדים לבוא למחסן כל בוקר ב-8,
להכנס למחסן ולהרים פריט מלאי אחד
ואז פשוט לעמוד שם.
אז אתם מחזיקים את קפטן קראנץ', אתם מחזיקים מאונטיין דיו,
ואתם מחזיקים דיאט קולה.
אם אני צריך את זה, אני אקרא לכם. אחרת אתם פשוט עומדים שם.
אבל כשאני צריך דיאט קולה ואני קורא לה, אתם מדברים בינכם.
דיאט קולה מובאת לחזית -- מרים אותה ושם אותה בסל, והיא ממשיכה."
וואו, מה אם המוצרים היו יכולים ללכת ולדבר בעצמם?
זו דרך ממש מעניינת וחזקה
שנוכל פוטנציאלית לארגן בה את המחסן הזה.
אז כמובן, עבודה היא לא בחינם,
באותו מנעד של פרקטי מול מדהים
(צחוק)
אז אמרנו מדפים ניידים -- נשים אותם על מדפים ניידים.
נשתמש ברובוטים ניידים ונניע את הסחורה.
אז התחלנו עם זה, ואני יושב על הספה שלי ב-2008.
האם מישהו מכם ראה את אולימפיאדת בייג'ינג, את טקס הפתיחה?
אני כמעט נפלתי מהכורסא כשראיתי את זה.
אני כאילו, זה היה האידיאל
(צחוק ומחיאות כפיים)
נשים אלפי אנשים על רצפת המפעל, רצפת האיצטדיון.
אבל מה שמעניין, הדבר מתקשר למעשה לרעיון
שהאנשים יצרו אמנות דיגיטלית חזקה ומרשימה להפליא,
הכל בלי מחשבים , נאמר לי,
זה היה תאום ותקשורת עמית לעמית.
אתם עומדים, אני אתכופף.
והם עשו אמנות יוצאת דופן.
זה מראה את הכוח של עליה
במערכות כשאתם נותנים לדברים להתחיל לדבר אחד עם השני.
אז זה היה חלק קטן מהמסע.
אז כמובן, מה עכשיו הפך למציאות הפרקטית של הרעיון?
הנה מחסן.
זה מרכז איסוף, אריזה ושילוח שיש לו בערך 10,000 פריטים שונים.
נקרא להם עטים אדומים, עטים ירוקים, פתקיות צהובות.
אנחנו שולחים רובוט כתום קטן לאסוף את תאי האכסון הכחולים.
אנחנו מספקים אותם לצד הבניין.
אז כל עובדי האיסוף עכשיו נשארים במתחם.
והמשחק פה הוא לאסוף את המדפים,
לקחת אותם במורד הדרך המהירה, ולספק אותם ישירות לעובד האיסוף.
חייו של עובד האיסוף הזה הם שונים לגמרי.
במקום השוטטות ברחבי המחסן, היא נשארת במקום
בתחנת איסוף כזו
וכל מוצר בבניין יכול לבוא אליה עכשיו.
אז התהליך הוא מאוד יעיל,
להגיע, לקחת מוצר, לסרוק את הברקוד, לארוז.
בזמן שאתה מסתובב,
יש שם מוצר אחר, שמחכה להילקח ולהארז.
מה שעשינו זה לקחת את כל התוספות חסרות הערך
ההליכה, החיפוש, הבזבוז, בזבוז-הזמן,
ופיתחנו דרך מאוד אמינה לקחת את ההזמנות הללו,
שאתה מכוון את הלייזר, סורק את הברקוד,
ואז מזהה בעזרת האור לאיזו קופסה הפריט שייך.
אז יותר יעיל, יותר מדוייק, ומסתבר
שזו סביבת עבודה יותר מעניינת לפועלי הליקוט הללו.
הם למעשה משלימים את ההזמנה המלאה,
אז הם שמים אדום, ירוק וכחול ולא רק חלקים מההזמנה.
והם מרגישים יותר בשליטה על הסביבה שלהם.
אז תופעות הלוואי של הגישה הזו
הפתיעו אותנו מאוד.
ידענו שזה הולך להיות יותר יצרני,
אבל לא הבנו עד כמה עמוק דרך החשיבה הזו
תתרחב לתחומים אחרים במחסן.
אבל למעשה מה שהגישה הזו עושה בתוך המחסן
זה להפוך אותו למנוע עבודות-מקבילות מאסיבי.
אז זו שוב הפרייה הדדית של רעיונות.
הנה מחסן, ואנחנו חושבים על
ארכיטקטורה של מחשב-על לבצע פעולות בו זמנית.
הרעיון כאן הוא שיש לך
10 עובדים בצד ימין של המסך,
שכולם עכשיו עובדים עצמאיים.
אם העובד בתחנה 3 מחליט לעזוב וללכת לשירותים,
אין לכך השפעה על הייצור של 9 העובדים האחרים.
נשווה זאת לרגע עם השיטה המסורתית של שימוש בפס יצור.
כשעובד מסויים מעביר לך את ההזמנה
אתה שם משהו ומעביר את זה הלאה להמשך הפס.
כולם צריכים להיות במקום בשביל התהליך הסדרתי הזה.
זו הופכת להיות דרך חזקה יותר לחשוב על המחסן.
ו"מתחת למכסה המנוע" נהייה מעניין, כי באפשרותנו לעקוב אחר
הפופולאריות של המוצרים.
אנחנו משתמשים באלגוריתמים דינמיים ומותאים
למטב את הרצפה של המחסן.
אז מה שאנחנו רואים כאן אולי השבוע שלפני יום אהבה.
כל הסוכריות הורודות הועברו לקדמת הבניין
ועכשיו מלוקטות להזמנות רבות בעמדות הליקוט.
יומיים אחרי יום האהבה, הסוכריות האלה, השאריות של הסוכריות,
כולן חזרו לירכתי המחסן,
ומאכלסות את האזור הקר יותר של זרימת החום שם.
עוד תוצר לוואי בעקבות גישה זו של פעולות-מקבילות במפעל,
הוא שהדברים הללו יכולים להיות בקנה מידה עצום.
(צחוק)
אז גם אם ישנן שתי תחנות ליקוט, 20 תחנות ליקוט,
או 200 תחנות ליקוט, יש תכנון של אלגוריתם
וכל האלגוריתמים של המלאי פשוט עובדים.
בדוגמא הזו אתם רואים שהמלאי עכשיו
ממלא את כל ההיקף של הבניין,
בגלל שזה היכן שהתחנות הליקוט היו.
הם סידרו זאת בשביל עצמם.
אסכם עם הסרטון האחרון הזה
שמראה איך כל זה משתייך
לחיים היומיומיים של העובדים.
אז כמו שהזכרנו, התהליך הוא לשנע מלאים בדרך המהירה
ואז למצוא את דרכך לתחנות הליקוט הללו.
והתוכנה שלנו ברקע
מבינה מה קורה בכל אחת מהתחנות,
אנחנו מכוונים את העגלות בדרך המהירה
ואנחנו מנסים ליצור מערכת שעובדת לפי תור
כדי להציג את העבודה לפועל הליקוט.
מה שמעניין הוא שאנו יכולים אפילו להתאים את המהירות של פועל הליקוט.
העובדים המהירים מקבלים יותר עגלות, ואיטיים יקבלו פחות.
אבל העובדת הספציפית הזו חווה עכשיו בדיוק
את מה שתיארו קודם.
היא מושיטה את היד. המוצר קופץ לידה.
או שהיא צריכה להתכופף ולהביא אותו.
היא סורקת אותו ושמה אותו בסל.
כל שאר הטכנולוגיה היא סוג של מאחורי הקלעים.
אז היא מתרכזת כעת בחלק של הליקוט והאריזה של עבודתה.
אין לה רגע דל, והיא לא צריכה לזוז מהתחנה שלה.
ולמעשה אנו חושבים שזו לא רק דרך יעילה יותר
ומדוייקת ויותר לטפל בהזמנות.
אנחנו חושבים שזו דרך יותר מספקת לטפל בהזמנות.
הסיבה שאנחנו יכולים לומר זאת, היא שהעובדים
בהרבה מהמבנים האלו מתמודדים עכשיו
על הזכות לעבוד בסביבת ״קיווה״ בימים אלו.
ולפעמים אנחנו נתפוס אותם במכתבי המלצה מצולמים
אומרים דברים כמו,
שיש להם יותר אנרגיה אחרי יום העבודה לשחק עם נכדיהם,
או שבמקרה אחר, מישהו אמר ש-״סביבת ה"קיווה" היא כל כך נטולת לחץ
שממש הפסקתי לקחת את התרופות נגד לחץ הדם שלי״
(צחוק)
זה היה בהפצה של בתי מרקחת, אז אמרו לנו לא להשתמש בסרטון.
(צחוק)
אז מה שאני רוצה להשאיר לכם היום זה הרעיון
שכשאתה נותן לדברים להתחיל לחשוב וללכת
ולדבר בעצמם, תהליכים ויעילויות מעניינים יכולים לצוץ.
ועכשיו אני חושב שבפעם הבאה שתלכו למפתן הדלת
ותרימו את הקופסא שהזמנתם ברשת,
תפתחו אותה וה׳גו׳ יהיה שם,
תעלה בכם השאלה האם רובוט
עזר באריזת החבילה שהזמנתם.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)