Искам да ви разкажа,
да споделя с вас история за революционен нов подход
в управлението на складовия инвентар.
Организация, при която приемаш, пакетираш и изпращаш.
Така, като подсказка,
това решение включва стотици мобилни роботи,
понякога хиляди мобилни роботи,
движещи се из склада, ще стигна до това по-късно.
Но за момент, помислете
за последния път, когато поръчахте нещо онлайн.
Седяхте на дивана
и решихте, че на всяка цена трябва да имате тази червена тениска.
Така че - клик! - добавихте я в кошницата.
После решихте, че тези зелени панталони
също изглеждат доста добре - клик!
А може би и чифт сини обувки - клик!
Към този момент сте готов с поръчката си.
Не спряхте за момент да помислите,
че това може да не е блестящ тоалет.
Но натиснахте "поръчай".
След два дни, на врата ви се появи пакет.
Отворихте го и си казахте: "Уау, ето ми ги нещата."
Замислихте ли се за момент как тези стоки
всъщност са достигнали от рафтовете в склада до този пакет?
Така че аз съм тук, за да ви кажа, че виновникът е ето това момче там.
Някъде в средата на снимката
виждате класически работник по окомплектоване
в дистрибуционен склад или помещение за изпълнение на поръчки.
Типично тези работници прекарват 60 или 70 процента от работния си ден
в обикаляне из склада.
Често извървяват по 10-15 км
в търсене на артикулите от инвентара.
Не само, че това не е продуктивен начин да се изпълняват поръчки,
но се оказва и незадоволителен начин да се изпълняват поръчки.
Нека ви разкажа къде за пръв път се сблъсках с този проблем.
През '99 и 2000 година бях в района на Сан Франциско по време на дот-ком ерата.
Работех за невероятно вълнуващата изгряваща компания Webvan.
(Смях)
Компанията набра стотици милиони долари с план да
доставя битови поръчки онлайн.
И всичко се сведе до факта, че не можехме да го правим рентабилно.
Оказа се, че електронната търговия е нещо много трудно и скъпоструващо.
В този конкретен момент се опитвахме да сглобим поръчка от 30 артикула
в няколко чанти, да ги натоварим във вана и да ги доставим до съответния дом.
И като се замислиш, това ни струваше 30 долара.
Представете си, предлагахме консерва супа за 89 цента,
която ни струваше един долар да вземем и опаковаме в тази торба.
И това е преди действително да я доставим до дома.
С две думи, през годината, в която работих за Webvan,
осъзнах, разговаряйки с всички доставчици на складово оборудване,
че нямаше решение, специално създадено да улеснява изпълнението на поръчките.
Червен артикул, зелен, син, събирането на тези три неща в един кашон.
И си казахме: "Трябва да има по-добър начин да се върши това."
Съществуващата технология беше проектирана за
повдигане на палети и превозване на кашони със стока до магазини на дребно.
Разбира се, Webvan фалираха, но около година и половина по-късно
аз все още се тормозех с проблема. Просто ме изяждаше отвътре.
И отново започнах да мисля за решение.
Казах си: "Нека се съсредоточа върху това какво бих искал като работник,
или поне моята визия за това как трябва да се случват нещата."
(Смях)
"Нека да се фокусирам над проблема.
Пред себе си събирам поръчка и това, което искам да направя, е да поставя
червено, зелено и синьо в тази кутия тук.
Нуждая се от система, при която протягам ръка и - пуф! -
продуктът се появява в ръката ми и го поставям в кашона.
Към този момент си мислим, че
това би бил подход за решение на проблема, ориентиран главно към работника.
Това е, от което се нуждая. Съществува ли технология за решение на този проблем?
Както виждате, поръчките пристигат и заминават, стоките също.
Този подход ни позволява да поставим работниците в центъра на проблема
и да им осигурим инструментите, с които да са колкото се може по-продуктивни.
Как стигнах до тази идея?
Ами, всъщност, идеята дойде по време на упражнение по брейнсторминг,
техника, която вероятно много от вас използват.
Целта е да подложиш идеите си на тест.
Започваш с празен лист хартия,
но после изпробваш докъде могат да стигнат идеите ти - до безкрайност.
В този конкретен случай предизвикахме себе си със следната идея:
какво ако трябваше да построим дистрибуционен център в Китай,
където цената на труда е изключително ниска?
Приемаме, че работната ръка е евтина, наемът на площи е нисък.
По-конкретно си казахме:
"Какво ако цената на труда беше нулева
и можехме да построим център на милион квадратни метра?"
Естествено това доведе до идеи като:
"Да си вземем много хора."
И ми хрумна: "Чакай малко, при нула долара на час
това, което бих направил, е да "наема"
10 000 работника да идват до склада всяка сутрин в осем,
да влизат вътре и да вземат в ръце по един артикул от инвентара,
а после само да си стоят на мястото.
Така че, ти държиш Captain Crunch, ти държиш Mountain Dew,
ти - диетичната кола.
При нужда ще те повикам, иначе просто стой там.
Но когато ми трябва диетична кола и я повикам, се синхронизирате.
Диетичната кола излиза отпред, вземам я, пускам я в чантата и се оттегля."
Уау, какво ако стоките можеха да ходят и да разговарят помежду си?
Това е силно интригуващ, мощен начин,
по който бихме могли да организираме складовете си.
Е, разбира се, трудът не е безплатен,
като погледнем нещата от практическата им страна.
(Смях)
Така че си казахме - мобилни стелажи. Ще наредим стоките върху тях.
Ще използваме мобилни роботи и ще движим инвентара из склада.
И така, пуснахме тази идея в ход, по-късно си седях на дивана през 2008.
Някои от вас гледаха ли Олимпийските игри в Пекин, церемониите по откриването?
Едва не паднах от дивана, когато видях това.
Само извиках: "Това е идеята!"
(Смях и ръкопляскане)
Ще разположим хиляди хора в центъра на склада, на стадиона.
В интерес на истината, тези хора фактически възпроизвеждаха идеята,
като създаваха тази невероятна, вълнуваща дигитална форма на изкуство,
без употребата на компютри, както ми казаха,
само удивителна координация и комуникация.
Ти ставаш, аз клякам.
И сътвориха невероятно изкуство.
Свързано е със силата на появата на нещо
при системи, в които оставиш елементите да комуникират помежду си.
Е, това беше малка част от пътя ни до тук.
Но разбира се, какво е практическото измерение на тази идея днес?
Това е един склад.
Център за изпълнение на поръчки с около 10 000 различни баркод номера.
Да речем: червени, зелени химикалки, жълти лепящи се листчета.
Изпращаме малките оранжеви роботи да повдигат сините стелажи.
И да ги доставят до единия край на сградата.
Така че сега всички работници могат да останат в периметъра.
Идеята тук е рафтът да бъде повдигнат,
прекаран през главната пътека и доставен директно до работника.
Сега животът на работника е съвсем различен.
Вместо да обикаля из склада, стои на едно място
в приемна станция като тази,
а всеки продукт в сградата сега може да идва при нея.
Това е един много продуктивен процес.
Протягаш се, вземаш артикул, сканираш кода и го опаковаш.
Докато успееш да се обърнеш,
друг продукт вече е пристигнал и чака да бъде взет и опакован.
Направили сме това, че сме взели цялото безполезно
ходене, търсене и губене на време
и сме разработили високо прецизен начин за изпълнение на поръчки,
при който насочваш лазер към нещо, сканираш артикулния код
и светлинен индикатор посочва в кой кашон трябва да влезе.
И така имаме една по-продуктивна, по-прецизна и, както се оказва,
по-интересна работна среда за нашите работници.
Те всъщност изпълняват цялата поръчка от начало до край.
Събират червено, зелено и синьо, не само отделна част.
Освен това чувстват, че имат малко повече контрол над обкръжението си.
Страничните резултати от този подход
наистина ни изненадаха.
Знаехме, че ще е по-продуктивен.
Но не осъзнавахме колко далеч този начин на мислене ще проникне
и в останалите извършвани дейности.
Но на практика този подход превръща центъра ни за данни
в една огромна машина за паралелна обработка на информация.
Така че ето ви едно взаимно зараждане на идеи.
Управляваме склад, а изведнъж мислим за
компютърна архитектура за паралелна обработка.
Концепцията тук е, че имаме
10 работника от дясната страна на екрана,
които са напълно автономни и независими един от друг.
Ако работникът в станция 3 реши да излезе, за да отиде до тоалетната,
това не се отразява по никакъв начин на работата на останалите девет.
Поставете това на фона на стандартния метод за работа на конвейер.
Когато някой ти предаде поръчка,
поставяш нещо вътре и я предаваш на следващия колега.
Всички трябва да са на място за изпълнението на серийния процес.
Това е една по-устойчива организация на работата в склад.
И скритата полза от всичко това е интересния начин, по който следим
популярността на продуктите.
Използваме динамични и адаптивни алгоритми,
за да подредим стоката в склада според търсенето.
Тук виждате потенциална подредба през седмицата преди Св. Валентин.
Всички розови сладки са преместени в предната част на сградата
и в момента участват в много от поръчките, изпълнявани в приемните станции.
Ако дойдем два дни след Св. Валентин, тези сладки, останалите от тях,
са преминали в задната част на склада,
и сега се намират в по-студената зона на топлинната карта тук.
Друг допълнителен ефект на подхода на паралелна обработка на данни
е, че така складовете могат да бъдат грамадни.
(Смях)
Дали станциите са 2, 20,
или 200, алгоритмите за планиране пътя на роботите
и за управление на инвентара си работят.
В този пример виждаме, че инвентарът
се помещава в целия периметър на сградата,
защото приемните станции са от всички страни.
Направили са си собствена подредба.
И така, ще завърша с едно последно видео,
което показва как всичко това се отразява
на един работен ден от живота на самия работник.
Както споменах, процесът включва движение на инвентара по пътеките в склада
и намиране на пътя до приемните станции.
Софтуерът, управляващ това,
отчита какво се случва във всяка станция
и направлява стелажите през пътеките,
опитвайки се да създаде система за изчакване,
за да придвижи до работника стоката, необходима за поръчките му.
Интересното е, че може да се адаптира към скоростта на работника.
По-бързите работници получават повече стелажи, а по-бавните - по-малко.
Тази служителка в момента буквално изживява това,
което си представях в началото.
Протяга ръка. Продуктът скача в нея.
Реално: пресяга се, взема го.
Сканира го и го поставя в кашона.
Цялата технология е зад кулисите.
А сега тя може да се съсредоточи върху подреждането и опаковането на поръчките.
Не пилее време, не се налага да напуска работното си място.
И всъщност мислим, че това е не само по-продуктивен
и по-прецизен начин за изпълняване на поръчки.
Мислим, че е по-удовлетворяващ начин да се изпълняват поръчки.
Причината да можем да го кажем е, че работниците
в много от тези сгради сега се състезават
за привилегията да работят в Кива станция през този ден.
Понякога ги хващаме на запис, докато вземаме препоръки,
да казват неща като това, че
имат повече енергия в края на деня, за да си играят с внуците,
или веднъж един мъж каза: "В Кива станцията е толкова спокойно,
че спрях да пия лекарството си за кръвно."
(Смях)
Това беше при фармацевтичен дистрибутор, те ни казаха да не използваме това видео.
(Смях)
И така, схващането, което исках да ви предам днес, е че
когато позволите на една идея да проходи
и да се развие сама, могат да се родят интересни процеси и подобрения.
И сега мисля, че следващия път, когато отворите входната врата
и вземете пакета, който сте поръчали онлайн,
отворите го и намерите стоките вътре,
ще се зачудите дали робот
е асистирал при изпълнението на поръчката.
Благодаря ви.
(Ръкопляскане)