Kdykoli chcete něčemu rozumět...
Proč se ta a ta věc děje?
Proč je tu krize biologické diverzity?
Proč pořád hledáme nová ropná ložiska,
když to znečišťuje ovzduší
a hrozí úniky ropy? Proč?
A vy se ptáte proč?!
Když se ptáte dost dlouho "proč?", vždycky nakonec dojdete k penězům.
Hodně mluvím o příběhu o já, který má každá kultura,
který odpovídá na otázku: Co jsi?
Co to je být člověkem?
Říká, že jsi oddělená bytost,
mezi jinými oddělenými bytostmi,
ve vesmíru, který je od nás taktéž oddělen.
Ty nejsi já, ta květina nejsem já,
je to něco odděleného.
A tenhle příběh o já opravdu vytváří náš svět.
Pokud jsi oddělené já
a jsou tu další oddělená já,
jiné druhý tam venku,
Vesmír je ti pak v zásadě lhostejný
nebo je přímo nepřátelský. A pak ho chcete určitě ovládat.
Chcete mít moc nad těmi ostatními bytostmi a nad
těmi rozmary, nahodilými silami přírody
které vás mohou kdykoli zadusit.
Tenhle příběh se stává zastaralým,
stává se nepravdivým.
Už s námi nerezonuje.
Právě tvoří krize, které jsou neřešitelné
metodou ovládání.
To je to, co nám připravuje místo
k dalšímu kroku, k novému příběhu o já, novému příběhu lidí.
(zvonění)
Peníze jsou dohoda.
Samy o sobě nemají hodnotu.
Má hodnotu, protože všichni lidé souhlasí, že mají hodnotu.
Ekonomové vám řeknou, co peníze dělají.
Ulehčují výměnu.
Používáte to pro počítání věcí a k jejich sledování.
Napíšete nějaká čisla
na kouzelný papírek, kterému se říká šek,
a můžete tím způsobit, že k vám do domu
přijde mnoho hojnosti.
Můžete tím ale způsobit i utrpení pro tisíce lidí
pokud jste jeden z nejvyšších vládců peněžní magie.
Do peněžního systému je zabudován nedostatek,
z naprosto zřejmého důvodu.
Je to z důvodu, jakým se peníze tvoří,
tvoří se jako dluh z úroku.
Kdykoli banka půjčí peníze,
nebo Federální rezervní systém (FED) natiskne peníze,
tyto peníze jsou ruku v ruce odpovídající velikostí dluhu
a tento dluh, protože je na něm úrok,
je vždycky větší než celkové množství peněz.
Takže to zákonitě uvrhuje lidi do soutěžení mezi sebou,
protože nikdy není dostatek peněz.
Růst je další věc, která je vestavěna do našeho peněžního systému.
Pokud jste banka, budete půjčovat člověku,
který bude tvořit nové zboží a služby,
tak, aby vydělal a pak mohl dluh splatit.
Nebudete půjčovat někomu,
kdo nevytváří žádné zboží nebo služby.
Takže peníze jdou naproti těm, kteří je budou vydělávat.
Ale ekonomický růst v zásadě znamená
že musíte najít něco
co bylo kdysi přirozené a předělat to do zboží,
nebo co bylo kdysi darem
a udělat z toho placenou službu.
Musíte najít něco, co lidé kdysi měli zdarma,
nebo to pro sebe zdarma dělali,
dát to pryč a nějak jim to začít prodávat.
Tím že z věcí děláme komodity,
se odstřiháváme od přírody
stejně jako se odstřiháváme od komunity.
Díváme se na přirodu jako na nějakou kopu věcí.
A to nás dělá opuštěné,
a nechává to mnoho lidských základních potřeb nenaplněných.
Pokud máte peníze,
tak se možná pokusíte naplnit tento hlad nákupováním,
nakupováním věcí nebo shromažďováním peněz samotných.
Pochopitelně teď jsme téměr na konci s růstem.
Naše planeta už nemůže vydržet víc růstu.
To je ten důvod, proč současná krize už neodezní.
Jedna z věcí, o které mluvím, je cit
pro špatnost, kterou jsem měl jako dítě.
Myslím, že většina dětí má nějaký takový smysl,
že věci by neměli být tak, jak jsou.
Na příklad, že byste přece neměli nenávidět pondělky,
ale být šťastni, když nemusíte chodit do školy.
Škola by měla být něco, co milujete.
Život by měl být něco, co milujete.
Nevydělali jsme si na žádnou z těch věcí
které nás opravdu drží při životě nebo náš život činí dobrým.
Nevydělali jsme si na vzduch. Nevydělali jsme si na to, že jsme se narodili.
Nevydělali jsme si na naše zrození.
Nevydělali jsme si na to, že můžeme dýchat.
Nevydělali jsme si na planetu, která dává jídlo.
Nevydělali jsme si na Slunce.
Takže si myslím, že na jisté úrovni mají lidé vrozenou vděčnost.
Protože na určité úrovni víme, že jsme si na nic z tohohle nevydělali.
Víme, že je to dar.
A když víte, že jste dostali dar,
tak pak je přirozenou reakcí vděčnost,
touha darovat na oplátku.
V ekonomice daru není pravda to, co platí v naší peněžní ekonomice,
a sice že všichni mezi sebou soutěží.
Ve společnosti daru, pokud máte víc než potřebujete,
dáváte někomu, kdo to potřebuje.
To je způsob, jak získáváte postavení.
A to je také způsob, jak se zajišťovat.
Protože když vybudujete všechnu tuhle vděčnost,
pak se o vás lidé budou starat také.
A pokud nejsou dary, není také žádná komunita.
Můžeme vidět, že když se společnost stává více peněžní,
komunita zmizela.
Lidé po ni touží, ale nemůžete mít komunitu
jako přídavek k zpeněženému životu.
Vy se vlastně musíte potřebovat navzájem.
Lidé touží dát svoje dary,
a pokud by byli osvobozeni z peněžního systému, dělali by to.
Ale peníze jsou často překážkou.
Lidé si myslí: Jo, moc rád bych dělal tohle, ale můžu si to dovolit? Je to možné?
Peníze je zastaví. Jaké pěkné věci bych dělal? Co mě láká?
Bylo by to zřizování ohromných zahrad pro bezdomovce,
o které by se starali a tím se znovuspojovali s přírodou?
Bylo by to čistění toxického odpadu?
Co byste dělali vy?
Jaké nádherné věci byste dělali?
A proč není možné tyto věci dělat?
Proč v těchto věcech nejsou peníze?
Ekonomika, která zahrnuje princip daru,
je prostě ekonomika zakotvená v Pravdě.
Úkol, který je před námi, je spojit peníze
se skurečným významem našich darů.
To vyžaduje velice odlišný přístup
k tvorbě peněz a jejich cirkulaci.
Obsahuje věci jako záporný úrok,
který otáčí efekt lichvy.
Obsahuje věci jako ztotožnění se s náklady,
takže už nebudete moc dále znečišťovat
a nechat někoho jiného nebo další generace tyto platit náklady.
Zahruje společný podíl na zisku,
sdílení toho bohatství, které pochází z toho, co by mělo být společné,
jako země, zvodně, naše kulturní bohatství.
Obsahuje relokaci mnoha ekonomických funkcí.
Obsahuje mnoho druhů peer-to-peer financování (tj. od člověka k člověku)
a samotnou peer-to-peer revoluci.
Co bude stát tento odklod od stávajícího peněžního systému?
Tento současný systém prostě funguje míň a míň.
Růst může být udržován za stále vyšší a vyšší cenu.
Ani naše nejlepší úsilí neudrží ekonomický růst
tak rychlý jak by současný systém potřeboval ke svému chodu.
A to tvoří budoucí krizi.
Lidé už to nevydrží.
Dokonce i lidé na vrchu, i tito vítězové
této umělé soutěže,
nejsou šťastní.
Pro ně to nefunguje taky.
Takže myslím že budeme svědky řady krizových momentů,
každý další tvrdší než ten předešlý.
A v každé krizové chvíli
budeme mít společnou volbu:
Vzdáme se té hry a přidáme se k lidstvu?
Nebo se budeme držet ještě pevněji?
Je opravdu na nás se rozhodnout se
v jakém bodě se toto probuzení stane.
Byla tohle všechno velká chyba?
To je dobrá otázka. Jistě to může často vypadat, že byla.
Když se díváte kolem na samé horory,
které se na zemi odehráli,
a které momentálně probíhají.
A někteří lidé si myslí: nechci nic z tohoto,
celá civilizace byla obrovská chyba.
Já viděl tuto celou pouť odtržení
ne jako chybu, ale jako součást většího procesu.
Myslím že to začalo v 60. letech, s ekologickým hnutím,
to bylo první probuzení davového vědomí.
Astrounauté vzletli
a zažili vrchol oddělení.
A ta fotografie, která byla odvysílaná,
v nás ještě stále probouzí lásku.
Takže se postupně zamilováváme do Země.
To je jedna část naší proměny v dospělé.
Ta druhá část je přicházející čas utrpení,
kdy starý svět upadá
a nový se rodí.
Díte si hraje a rozvíjí svoje dary,
ale pořád je nepoužívá k jejich skutečnému účelu.
A to je to, co lidstvo začalo dělat.
Blbli jsme,
hráli jsme si s dary technologie a kultury,
a rozvíjeli tyto dary.
Teď se z nás stávají dospělí a je čas
začít je používat k jejich skutečnému účelu.
Z počátku to bude myslím prostě k vyléčení
škod, které byly udělány.
A je tu hodně věcí, které se musí vyléčit.
Je to skoro nemožný úkol.
Můžete říct, že máme teď za úkol
dělat na planetě Zemi zázraky.
Tvrdím, že je to něco, co je nemožné
z pohledu starého chápání reality,
ale možné z toho nového pohledu.
Ve skutečnosti je to dokonce nezbytné.
Ve skutečnosti nic menšího než toto ani nestojí za pokus.