Det er et par år siden jeg sidst så på Bechdel-testen for kvinders roller i film,
så nu er det på tide at kigge nærmere på Hollywood
og se om der er sket nævneværdige forbedringer i måden kvinder fremstilles på i film.
En måde at undersøge det på er at teste alle de nominerede til en Oscar for Bedste Film 2011
eftersom Oscaruddelingen regnes for årets store anerkendelse, eller i hvert fald
det helt store skulderklap i filmbranchen.
Men før vi kommer så vidt vil jeg lige minde om hvad Bechdeltesten er og hvordan den virker.
Bechdeltesten er en meget simpel metode til at måle kvinders relevans for plottet i en film,
og til mere overordnet at vurdere kvinders tilstedeværelse i Hollywoodfilm.
Testen stammer fra Allison Bechdels tegneserie "Dykes to Watch Out For" fra 1985.
For at bestå testen skal en film bare leve op til disse tre meget simple kriterier:
Filmen skal have mindst to navngivne kvinder blandt sine karakterer.
de skal tale sammen,
og samtalen skal være om noget andet end en mand.
Ret enkelt, ikke?
Det er det absolut laveste mindstekrav man kan have
for betydningsfulde kvinderoller i film.
Lad os huske på, at testen opstod som en slags vittighed, der skulle lave sjov med
det faktum at der bliver lavet så få film hvor kvinder spiller vigtige roller.
Testen er blevet så populær de seneste par år fordi
den faktisk er en stor hjælp når man vil belyse dette fortsatte problem i underholdningsbranchen.
Lad os nu se nærmere på de nominerede i kategorien Bedste Film 2011
og se hvordan de klarer sig i Bechdeltesten.
Første film på podiet er The Descendants.
En fortælling om en far, der leder sin familie gennem en krise.
Moren er så godt som lagt på køl allerede inden åbningsteksterne er rullet over skærmen,
så hun kan fungere som katalysator for farfigurens personlige udvikling.
Denne film består testen på grund af en håndfuld kortere samtaler mellem kvinder,
blandt andet mellem de to døtre Alex og Scotty.
Moneyball fortæller om et professionelt baseballhold med holdets træner Billy Beane i centrum.
Den dumper testen i stor stil, da den ingen samtaler mellem kvinder har overhovedet.
Trods dette, er det en overraskende sjov og gribende film.
Tree of Life er en eksperimenterende film om en dreng og hans familie.
Den består ikke testen, fordi den eneste scene hvor to kvinder taler sammen
er en samtale om familiens afdøde søn.
Selvom det er en film med minimal dialog
taler faren og sønnen sammen flere gange.
Hugo er en finurlig film om en forældreløs dreng, der prøver at løse en gåde som hans far efterlod sig.
Selvom der er to navngivne kvinder, der taler sammen i filmen,
handler deres samtaler altid om en mand,
bortset fra denne 5-sekunders scene, som man med god vilje kunne lade filmen bestå testen.
Isabelle: Var du skuespillerinde? En rigtig filmskuespillerinde, det er så eventyrligt, mama!
Mama: Sådan var det ikke dengang, vi var ikke stjerner som de er i dag.
Hvis du i biografmørket taber dit slik, og ved at bøje dig for at samle det op
går glip af den eneste scene i filmen hvor to kvinder faktisk taler med hinanden,
så er der noget i vejen.
Extremely Loud and Incredibly Close dumper også.
Filmen handler om en dreng, der forsøger at komme overens med tabet af sin far ved 9/11.
Ingen samtale mellem to kvinder handler om andet end drengen.
I klassisk Woody Allens-stil handler Midnight in Paris om en mand med en identitetskrise,
og selvom der er en hel håndfuld kvinderoller i filmen
så taler de aldrig om andet end mænd og om mændenes indflydelse på deres liv.
Nogle filmkritikere mener, at denne scene mellem Inez og hendes mor redder filmen fra at dumpe.
Helen: Kom lige og se de her, Inez. Ville de ikke se skønne ud i et hus ved vandet i Malibu?
Inez: Åh.
Helen: Combien monsieur?
Butiksejer: Dix-huit mille.
Helen: Merci
Inez: Hvor meget?
Helen: Et røverkøb til 18.000 dollars.
Gil: 18.000 dollars for dem her!?
Helen: Nej vent, det er jo euro...
Men som I kan se er Owen Wilsons rolle og butiksejeren også med i samtalen,
så jeg vil mene den dumper.
Men jeg vender tilbage til spørgsmålet om en enkelt replik senere i denne video.
Denne film begår en større brøler
ved at have et af filmens vigtigste møder med historiske personer mellem Gil og Gertrude Stein.
For de af jer, der ikke kender hende,
så er Stein en af de mest berømte forfattere og mest berømte lesbiske i USAs historie,
og Woody Allen er så fræk ikke at lade hende tale med en enste anden kvinde i filmen.
War Horse handler om en dreng og hans hest.
Den dumper.
Videre!
The Help fortæller en historie centreret om kvinder, og har et stort ensemble af kvinderoller,
så denne film består uden problemer testen.
Selvom filmen er dybt problematisk i sin skildring af racisme i USA
yder både Viola Davis og Octavia Spencer fantastiske præstationer.
Til slut har vi The Artist, som godt nok er en stumfilm
og så kan man med rette spørge hvordan kan man underkaste den Bechdeltesten uden samtale?
På klassisk stumfilm vis kommunikere filmens personer med hinanden via
mellemtekster
mimede ord,
ansigtsudtryk, kropslige fagter og pantomime.
Så i dette tilfælde gælder alle slags non-verbal kommunikation mellem to kvinder,
hvis det har nogensomhelst relevans for plottet, og ikke handler om en mand.
Utroligt nok består filmen stadig ikke testen.
Ud af 9 nominerede film i kategorien Bedste Film 2011 består kun 2 testen uden problemer,
mens 2 andre er på vippen med kun én replik.
Bemærk også at kun én af de nominerede film har en handling centreret om kvinder
For at vende tilbage til Hugo og Midnight in Paris,
så er det desværre sådan, at diskussioner om Bechdeltesten ofte forfalder til ordkløveri
om hvorvidt en alenestående replik eller udveksling er nok til at filmen består testen.
Det er ikke nødvendigt at køre fast i detaljen
når det handler om at en 10-sekunders scene skal gøre det ud for "samtale".
Hvis det er så svært at blive enige om det,
så er det et klart signal om at der er problemer med måden kvinder fremstilles på i filmen.
Derfor vil jeg, i Bechdeltestens ånd
ydmygt foreslå denne lille tilføjelse til testen:
En film skal have mindst to navngivne kvinder, der taler sammen
i mere end 60 sekunder om noget andet end en mand.
Denne nye 60-sekundersregel ville skærpe testen
så man undgår ordkløveri over en eller to replikker,
og hvis to kvinder taler sammen i mere end 60 sekunder er der samtidig
en lidt større chance for at deres samtale har betydning for plottet i filmen,
måske.
Altså, vi taler kun om 1 minut i en 90 eller 120 minutter lang film - stadig et meget ydmygt krav.