Ma olen alati arvanud, et see Devoni maastik on maailma ilusaim paik.
Minu jaoks on see väga eriline koht,
kuna siin kasvasin ma ülesse.
Ja see on ainus koht, mida ma saan oma tõeliseks koduks nimetada.
Minu nimi on Rebecca Hosking.
Ma olen pärit pikkade traditsioonidega farmerite perekonnast.
Lapsepõlves huvitas mind põllumajanduse asemel pigem metsik loodus.
Ja see huvi kandis mind elukutseni, mis oli loodusfilmide tegija.
Aga nüüd olen ma kodus tagasi, et tegeleda farmeri ametiga...
Ja seda väga huvitavatel aegadel.
Peatselt saabuv energiakriis ilmselt tekitab põllumajanduses vajaduse suure revolutsiooni järele.
Ja see muudab Suurbritannia maaelu igaveseks.
See mõjutab seda, mida me sööme,
kust see meie toidulauale jõuab
ja isegi seda, et kas meie toidulauale üldse jätkub piisavalt toitu.
Selleks, et meie talu ellu jääks,
peab see muutuma.
Selles filmis
üritan ma leida vastuseid, mis muudaksid minu perekonna talu
taluks, mis oleks tulevikuks valmis
Kui inimesed saavad teada,
et ma kasvasin üles väikeses lõuna Devoni talus,
arvavad nad, et mul pidi olema kõige lahedam lapsepõlv.
Kui mina mõtlen tagasi oma lapsepõlve peale,
Tuleb mulle meelde lõputu töörügamine.
Me olime lihtsad vöikefarmerid
ja sellega kaasnes väike kogus raha.
aga see eest väga palju tööd, mis võis tihti tunduda lausa orjatööna.
Isa tihti kirjeldab farmereid
justkui uhke nimega tualetikoristajaid
Samamoodi nagu paljud farmerite perekonnad,
tahtsid ka minu vanemad paremat elukutset oma lastele.
Mind pidevalt julgustati eemalduma põlluharimisest.
Leidma endale korralik töökoht ja elatise teenimise võimalus.
Seda ma tegingi.
Samal ajal kui mina oma karjääri arendasin,
jätkasid mu isa ja onu Phil põlluharimist traditsioonilisel moel.
Aga nüüd on mul aeg naasta koju.
Asi on selles, et mina ja Onu Phil...
Ma tahtsin öelda, et me oleme juba ammu pensioniealised
ja me peaksime olema pensionil
ning paljud farmerid on seda juba teinud,
aga me hoidsime seda farmi elus...
ja oleme seda hoidnud töös nii kaua kui võimalik,
proovides seda hoida sellisena, nagu meie selle lõime.
Mul oleks hea meel kui keegi selle üle võtaks
ja loodetavasti jätkaks selle talu eest hoolitsemist.
Aga see ei saa olema lihtne paljude asjade pärast...
nagu toidunappus, kütusehindade tõus...
see ei saa üldse lihtne olema.
Paljud ütlevad, et müü see talu maha
See oleks tunduvalt tulusam kui elu lõpuni töörügamine.
Aga kuidas ma saaksin oma selga pöörata millelegi nii ilusale.
Kohale, mis tegi minust selle, kes ma praegu olen.
Pealegi, raha teenimine, samala ajal
metsikut loodust hoides. Nagu minu isa seda teinud on.
Saab olema väga suur väljakutse.
Ebameeldiv on tõdeta.
Vaatamata sellele, et siin haritakse põldu loodust hoides.
Ei muuda see seda talu teistest keskkonnasõbralikumaks.
Kõik talud, mida ma tean, kaasaarvatud orgaanilised,
on sama moodi sõltuvad fossiilkütustest.
Eriti diiselkütusest.
See sõltuvus on ohtlik kahel põhjusel:
kaasaaitamine kliimamuutustele,
samuti on tõestatud, et fossiilkütuste kättesaadavus võib tulevikus kahaneda.
Eelmise aasta kütusehindade tõus mõjutas meie toimetulekut rängalt
ja minu jaoks oli see tegutsema panev jõud.
Ma sain hiljuti teada, et kütusehinna tõus
on alles väike asi võrreldes mõjutustega,
mille toob esile naftatootlikkuse vähenemine.
Kui antud info peab paika,
siis saab just see olema minu suurim katsumus, mida ületada, et hoida oma talu elus.
Ma otsustasin otsida üles maailma juhtivad teadlased,
kes oskaksid antud teemat kommenteerida.
Peale 40.a kestnud märkimisväärseid saavutusi töötades naftatöösutses geoloogina.
Jätkab ta oma uurimustööd väikesest Iiri külakesest.
DR Colin Campbelli sõnul on faktid kütusevarudest väga lihtsad.
Vaatamata sellele, et me kasutame toornafta otsimiseks aina paremaid tehnoloogiaid,
ning oleme ka rohkem motiveeritud.
Oleme me 40 aasta jooksul leidnud aina vähem toornaftat.
Ja 1981 aastal saabus inimkonna jaoks murdepunkt,
kui me hakkasime kasutama rohkem naftatooteid kui me leidsime.
Me hakkasime tarbima naftat reservis olnud leiukohtadest,
Võiks öelda, et süües oma pärandit.
Ja ma arvan, et pole kahtlustki, et me oleme lähenemas pöördepunktile.
Võiks öelda, et inimkonna pöördepunkti kus
põllumajanduse tarbitav energiahulk,
eriti inimestele toiduainete tootmises.
Kasvab kuni hetkeni kus pole enam piisavalt energiat võtta.
On käimas suur debatt selle üle,
millal see tipp saavutatakse.
Aga ma arvan, et see ei ole põhiline.
Ei ole oluline, kas see toimub täna, aasta või viie aasta pärast.
Oluline on see, et kui see juhtub,
siis meil võib küll olla 2-3% nafta puudujääki aastas.
Aga
See on väga suur vahe võrreldes 150 aastase tõusuga.
Arvestades meie tarbimist.
Mida Colin üritab öelda
tähendab, et tulevikus tekib kütuse defitsiit.
ja sellega seoses tekib pikaajaline majanduskriis.
Ma olen temaga ühel meelel.
Ei ole oluline, as see juhtub lähimas või kaugemas tulevikus.
Selle mõjud igale aspektile meie elust on tohutud.
Minu suurim küsimus on see, et kuidas see mõjutab põllumajandust.
See tähendab meie toitu.
Ma arvan, et paljud inimesed ei ole sellele mõelnud, kui palju kütust kulub meie toidu töötlemisele.
Enne praamile astumist haarasin ma kaasa selle einevõileiva.
Ja ma võtan selle osadeks
ning me vaatame koos üle selle koostisosad.
Alustame saiast.
Kuskil maailmanurgas, keegi farmer istutas seemned.
Alustame sellest, et kõike seda ta tegi traktoriga, mis tarbib diiselkütust.
Kõigepealt ta künnab põldu...
siis ta tasandab seda
ning seejärel ta istutab seemned pinnasesse.
Selleks, et saada seemned kasvama
pidi ta lisama mullale suure hulga kemikaale,
et kaitsta taimi kahjurite eest.
Fungitsiidid, herbitsiidid, insektitsiidid.
Need kõik on naftast valmistatud.
Ja väetamiseks kasutab ta keemilisi väetisi.
Praegusel hetkel on enamus väetisi toodetud maagaasist.
Kui vili on küps, tuleb seda koristada.
Siis tuleb vilja kuivatada suurte soojapuhuritega.
Siis transporditakse see protsessimisjaama.
Saia tootmisega ei tegele väikesed pagariärid.
Seda saia valmistatakse tohututes töökodades.
Vaatame võileiva sisse ja siit vaatab vastu sink, mis teadagi on valmistatud sealihast.
ja seakasvatus on veel energiakulukam, kuna sigasid söödetakse teraviljaga.
ja üks siga sööb seda oma eluea jooksul ca pool tonni.
Ja kirsiks tordil on meil siin üks kurb salatileht,
mis transporditi siia laeva, lennukiga
või on seda kasvatatud köetud kasvuhoones.
Mis samuti kasutavad tohutul hulgal energiat.
Kõiki neid koostisosi on kas kuumutatud võ külmutatud,
transporditud mitmeid kilomeetreid veoauto külmfurgoonis,
enne kui nendest koostisosadest valmistati see võileib.
See võileib esindab kõike seda, mida me igapäevaselt sööme
ja see põhimõtteliselt tilgub naftast.
Ja kui selliseid tehnoloogiaid kasutaval tööstusel ei oleks võimalik kasutada tohutuid kütusevarusid,
siis meie riigi kodanikud praktiliselt nälgiksid.
Minu külaskäik iirimaale on andnud mulle rohkesti mõtlemisainet.
Sellest, et isegi meie väikeses talus.
Seiskuks toidukasvatamine ilma fossiilkütusteta üsna kiiresti.
Ja ainuke asi, mis meile alles jääks
oleks looduse reservid.
Aga looduse reservid ei ole võimelised kogu inimkonda toitma.
See tundub niivõrd tõsine küsimus,
et ka teised talupidajad peaksid olema sama mures kui mina.
Äkki mõnedel neist on häid ideid, kuidas sellest olukorrast edasi minna.
Mullastiku liidu konverents, kus arutatakse Briti põllumajanduse tulevikku, tundus hea koht kust alustada.
Me kõik võime arvata, et me oleme antud probleemi suhtes immuunsed,
kuna meil on võimalus lihtsalt minna nurgatagusesse poodi, millal iganes me soovime,
et osta omale meelepärast...
Kogu see süsteem on hädaohus.
Kuidas me toidame Inglismaad?
Kuidas me toidame Londonit?
40% maailma toodangust võetakse ca 500-st
pool miljonit barrelit sisaldavast naftamaardlast. Enamus neist...
Kindel on see, et nad muretsevad.
Sellest, mida mina kuulen. Tundub energiakriis
möödapääsmatu.
Kriis jõuab meieni hiljemalt 2013 aastal.
Mitte ainult kütusekriis, aga ka äärmuslik energia puudus.
Farmerid peavad liikuma kunagi maale saabunud päikeseenergialt,
st Nafta ja gaasiproduktide kastutamise juurest,
kasutama looduslike energiaallikaid.
Ja see tundub olema suurim väljakutse,
millega põlluharijad on rinda pistnud.
Seda alates industriaalrevolutsioonist, kuna selle saavutamiseks on nii vähe aega.
Kui me saame valitsuse sellesse kaasata, siis on olukord parem,
aga kui valitsus seda ei toeta, siis peame me hakkama saama ilma nendeta.
Need on fundamentaalsed põhimõtted, millele meie toidutootmise süsteem peab olema rajatud,
või muidu oleme me suurte probleemide ees.
Farmeite konverents tegi mulle selgeks, et sellele küsimusele lihtsaid vastuseid ei ole.
Kui meie talud ja nende masinapark on nii energianäljased.
Siis millised on valikud ilma fossiilkütuseta?
Alternatiivsete energiate areng on olnud hüppeline,
aga milline neist täidaks oma eesmärki?
California süsiniku uuringute instituudis
töötab mees, kes on nõustanud firmasid, äriühinguid ja valitsusi,
küsimustes, kuidas saada hakkama naftavarude lõppemisega.
Richard Heinberg oli hea meelega nõus minuga internetis rääkima.
Ma arvan, et me võiksime hakata kasutama tuule, päikese või tuumaenergiat
ja naftavarude lõppemine polekski tegelikult probleem.
Me oleme oodanud liiga kaua alternatiivsete energiaallikate kasutuselevõtuga.
Samuti on olemas võimalus,
et kõik need allikad kokku ei ole võimelised
Toitma meie tööstusi, mis on üles ehitatud tuginedes fossiilsete kütuste energiale.
Inimesed peavad hakkama aru saama, et me oleme loonud elulaadi, mis on täiesti taastumatu.
Ja see ei tähenda, et see oleks rahaliselt mõtetu.
See tähendab, et selline elulaad ei saa jätkuda.
Antud ülesande mastaap ilmneb kui vaadelda lähemalt biokütuseid.
Rapsiseeme on kõige produktiivsem biodiisli tooraine, mis kasvab meie kliimas.
Suurbritannia praeguse energiatarbe juures saaks selle kahe hektarilise põllu saadus
kasutatud vähem kui ühe kolmandiku sekundi jooksul.
Sellest oleks vähe abi praeguse põllumajandussüsteemi juures.
Transpordi, Autonduse ja lennunduse kõrval
on põllumajandus kõige energiat kulutavam tööstusharu.
Toiduainete tööstuses me kasutame ca 10 kalorit energiat
ühe kalori toidu tootmiseks.
See on tohutu probleem, mille me iseeneste jaoks oleme tekitanud.
Me oleme põllumajanduses ennegi lahendanud tohutuid väljakutseid.
Viimase 50 aasta jooksul on põllumajandustehnoloogia
kolmekordistanud viljakuse ja suutnud ületada kõik katsumused, mida loodus on meile andnud.
Aga kõik need saavutused toimivad tänu fossiilsete kütuste energiale.
Mingis mõttes on need saavutused viinud meid just vastupidises suunas.
Isegi hiljutised saavutused geneetiliselt muundatud toiduainete vallas
vaatamata väidetele, on needki sama sõltuvad fossiilsete kütuste energiast.
Mis valikud meil on?
On võimalik, et toidukasvatuse tööstus võib kokku variseda, mitte ainult vaesetes riikides?
Aga samuti ka riikides, mis on suured toiduainete eksportijad
nagu Ameerika, Kanada ja Austraalia.
Me peame muutma oma tervet toidukasvatus süsteemi väga kiiresti
kui me tahame ära hoida suuri probleeme toiduainete tööstuses.
Kas meie talus tähendaks see naasmist hobustega töötamise juurde?
Mina ei kujuta ettegi kuidas seda teha.
Samuti ka tänased farmerid.
Selline toidukasvatamise kultuur on ammu välja surnud.
Aga meie kõrvaltalus elab naine, kes teab sellest nii mõndagi.
Minu vana sõber Pearl.
Tere kallikesed, kas te ootate teed?
Te igavesed lunijad.
Na näevad head välja
Jah. Nad on armsad.
Kas sa tead, milleks seda kasutati?
Pole aimugi
Aastaid tagasi me paigutasime heina kuhjadesse.
Ahjaa, et panna heina kuivama.
Ja siis meil oli vaja kaarik heina täis laadida
Ja selleks oli vaja lõigata heinakuhjast sektsioon välja, et see kaarikusse laadida.
Seda tehti niimoodi,
Lõikamisliigutustega.
Jah just nii.
See on ju päris raske ... Ega me hiired ei olnud.
Ma polnud küll suur, aga mul oli tohutult jõudu.
Jumal andis mulle palju jõudu.
Loomulikult. Ta tegi seda tõesti.
Tänapäeval me ei saa aru, kui kergelt see kõik meile kätte tuleb.
Seda mitte.
Tööde jaoks, mis olid inimestele liiga rasked olid talunikel hobused.
Pearl oli suurepärane hobusenaine.
Oo Pearl vaata seda.
Lahe
Siin need on.
Kui palju sul neid on?
Me pidime teenindama kolme küla.
Jah muidugi.
Sul oli hobune ja vanker, aga vahest oli ühest hobusest vähe.
Sa panid selle hobuse rakendisse, Rakmed käisid ümber kaela, need olid kinnitatud kahe ketiga
ning see ühendati kaariku külge ...
Kui sa vajasid natukene hobujõude juurde?
Just see hobune aitas tõmmata.
Et saada mäest ülesse.
Parimatel päevadel oli Pearly käsutuses kaks hobujõudu, mis olid talle abiks rasketel töödel.
Tänapäeva traktorid on kuni 400 HJ võimsusega.
Ei suuda seda ette kujutada.
400 Hobujõudu.
Kujutage ette, mida see tegelikult tähendab?
400 hobust.
See on energia, mida me saame nänapäeval naftast.
Kas sa tead kui palju on see energeetiline väärtus, mida me kasutame?
Umbes 22 miljardit orja töötab meie jaoks oopäevaringselt.
Me põhimõtteliselt kasutame lõputul hulgal orjatööd, mis on peidetud fossiilkütuste energiasse.
Aga sajandi lõpuks seda enam ei ole
ja see muutus, mis meid ees ootab on tohutu.
See mõjutab kõiki meie ühiskonna aspekte.
Ma tihtin taban ennast mõttelt sellest kuidas on asjad muutunud.
Me kunagi tegime seda kõike selleks, et toita oma lehmi.
aga praegu valmistad natukene silo.
Seda tehakse mahhaaniliselt ja sina saad minna puhkama.
Kas sa arvad, et su pojad saaksid sellise tööga hakkama?
Ma arvan, et mitte. Ma arvan, et nad oleksid kavalamad.
Aga ma olin õnnelik.
Sellist laadi põllumajanduse juurde me ei saa naasta.
Isegi kui tahaksime.
Kui Pearl oli noor oli selles riigis praegusest 10 korda rohkem põllumehi.
Ja inimesi oli poole vähem, keda toita.
Enamustel Briti farmeritel puudub füüsis, et rasket käsitööd teha.
Suurbritannia põllumehe keskmine vanus on 60.
Ja kõige hullem on see, et neid on järgi kõigest 150 000.
Briti põllumajanduse tööstuharu on jäetud surema.
Viimastel aastatel imporditakse üha rohkem meie toitu välismaalt.
Inglismaa on suur toidu importija.
See on ... See on väga ohtlik.
Kuna enamus imporditud toidust jõuab siia
fossilkütustega töötavatel sõidukitel, nagu lennukid või laevad.
Kuna kütust hakkab nappima ja see muutub kalliks,
siis ka toit muutub kallimaks ning kogu süsteem hakkab lonkama.
Reaalselt võttes saab ainsaid muutusi läbi viia siinsamas.
Ja seegi protsess ei ole väga lihtne ja arusaadav.
Meil on traditsiooniline loomafarm.
Loomakasvatus ei pruugi tunduda väga kütustest sõltuv.
Aga tegelikult on siin suur probleem
Loomakarja talveks lauta toomine
on ainult üks osa protsessist, mida me peame oma kliima tõttu tegema.
Kui me jätaksime karja talveks välja,
oleks see halb rohule, kuna nad sõtkuksid selle ära.
Ja rohul poleks piisavalt aega kevadeks kosuda.
Kui kari on laudas on neil vaja pääseda oma toiduni.
Siis peame meie selle neile tooma selle heina näol
Ja heinategu on selle talu suurim kütuseröövel.
Sellepärast olin ma väga elevil kui kuulsin ühest Shropshire talust.
Mida peavad Charlotte Hollins ja tema vend Ben
Fordallide talu on sama suur kui meie oma.
Nagu meiegi, kasvatavad nad lehmi ja lambaid.
Aga Forhdalli talus saavad loomad viibida väljas kogu talve
ja seetõttu vajavad nad väga vähe lisasööta.
Mul oli raske uskuda, et ATV on ainukene masin, mis neil talus kasutatakse.
Selle eduloo saladus asub meie jalge all.
See on rohi.
Kuigi meil kasvab vabas looduses sadu rohuliike. Kasutavad loomakasvatajad neist ainult nelja sorti.
Mille seemneid nad ostavad poest.
See ei kehti Fordhallis.
Siin põllul kasvab üheskoos umbes 20 eri liiki rohttaimi.
Mõned neist on teistest tugevamate lehtedega, mõned kasvavad kiiremini.
Mõndadel on juured, mis ulatuvad sügavamale maapinda ja toovad pindmistele taimedele toitaineid.
Mõndadel on harali olevad juured, mis aitavad kaitsta mulda tallumise eest.
Kui me vaatame neid rohttaimi lähemalt
siis me näeme, et taimedest moodustub väga tihe struktuur.
See on nagu Šoti seelikuriie.
Ja kui mõni objekt jõuabki mullani, siis see on nii tihedalt juuri täis,
et selle läbistamiseks kulub väga palju energiat.
Tulemus on see, et sellest rohumaast ei saa vihmastel perioodidel sopavälja.
Lehmad ja lambad saavad sellest palju kasu
Samuti ka meie, kuna me ei pea nii palju loomasööta talveks ette valmistama.
Me teame, et aastast aastasse on meie loomadel süüa.
Meie saame müüa loomaliha ja lambaliha ning me teenime elatist.
Mis iganes ei juhtuks maailma majandusega.
Meie teame, et me saame kasutada seda süsteemi.
Aga need rohuväljad ei tekkinud iseenesest.
Charlotti ja Beni isa Arhtur Hollins oli sel alal kohalik legend ja põlluharimise visionäär.
Isa alustas sellist põllupidamisviisi
kohe peale sõda ja täiustas seda kogu oma elu.
Ja alles enne oma surma 2005 aastal ütles ta:
"Ma olen saavutatuga rahul.
Ma arvan, et see taimede kooslus on õige.
Ma olen meie karjamaadega rahul."
Meie talu mullastik on siinsest sootuks erinev.
Antud taimede kooslus ei pruugi meie talus anda soovitud tulemusi.
Aga see ei tähenda, et me ei võiks proovida juurutada midagi sarnast. Seda lihtsalt teiste rohttaimedega
Selleks et saada teada, milliseid taimi kasutada,
võib piisata lihtsalt tähelepanelikust jälgimisest.
Ja see oli täpselt see, mida vana Arthur tegi.
Kuna siinsed karjamaad pole alati olnud nii viljakad.
Isa on alati olnud jälgija. Kui ta jalutas läbi metsa
siis ta alati juhtis tähelepanu sellele, et kui viljakas on mets.
Eriti suvekuudel.
Ja tema ei teinud selleks midagi.
Mis veel tähtsam ta ei kulutanud sentigi selleks ,et mets kasvaks.
Ta sai kohe aru, et paari sentimeetri sügavusel pinnases oli elu.
Need olid ämblikud, põrnikad või sajajalgsed.
Ja kui minna sügavamale, siis me hakkame nägema usse.
Aga ta ei näinud seda oma haritaval maal, kui ta seda iga aasta kündis.
Mullas ei paistnud mingit elu olema.
See oli surnud.
Ja ta õppis tundma miljoneid baktereid ja seeni, mis olid samuti pinnases,
mis hoidsid seda viljakana ja hoidsid toitaineid ringluses.
Mis hoidsid toitaineid oma kestades ja andsid neid taimedele edasi.
Neid ei olnud haritavas mullas.
Kui me praegu vaatame pinnasesse. See on tavaline metsa pinnas.
Vaata kui rikkalik see on.
Just täpselt see on väga ilus rikkalik muld.
Selles mullas leidub palju oksakesi
ja lehetükke, mis seal aeglaselt lagunevad ja tekitavad huumust.
Ja vihmaussid, kes teevad mulla väetamise sinu eest ära.
Nad söövad lehti jm, seedivad seda ning peale seda jääb järgi sõnnik,
mis on rikkalik mulla koostisosa ja see annab taimedele toitaineid.
Ilma nende elusolenditeta, ei ole ka mullas midagi, mis taimi toidaks
et hoida seda süsteemi elus.
Jälgides kuidas loodus oma asju teeb.
mõistis Arthur,
et kui ta tahab oma karjamaadele viljakust anda,
peab ta muutma oma põhimõtteid taimekasvatusest niimoodi,
et need läheks vastuollu traditsioonilise põllumajanduse põhimõtetega.
Isa suurim avastus oli see, et me hävitame mulla elukeskkonna.
Kui me paljastame selle päkesele, seda ümber pöörates.
Näiteks kündes.
Isa alati ütles, et see tunne on maale, nagu inimesele, kui tema nahka maha kooritaks.
Ja see ei ole hea ... Ei ...
Inimene ei jääks niimoodi ellu.
Miks peaksime me seda maale tegema.
Miks me peaksime tapma mullast kõik need organismid?
Mis tegelikult on ju põllumehe suurimad sõbrad.
Kas sa ütled, et me ei peaks põlde kündma?
Jah.
Aga me oleme kündnud tuhandeid aastaid.
See on see mida põllumehed teevad.
Mitte künda on väga radikaalne idee, mistahes põllumehele.
Aga kui vaadata mõnda vana videot meie talutöödest,
on selle tegevuse kahjulikkus väga selgelt näha.
See on meie video 80. aastatest.
Mulla elusolendid on lindudele pidusöök.
Peale kahtekümmet aastat kündmist.
Pole enam linde, muld on surnud.
Mulla kündmine on olnud põllumajanduse osa juba sajandeid.
Ma arvan, et käsitsi tööd tehes oli mulla kahjustumine aega võttev.
Traktoritega tööd tehes toimub hävitustöö palju kiiremini.
Ainuke põhjus, miks selline süsteem toimib,
on tänu veel ühele nafta kasutusvaldkonnale.
Muutes selle keemiliseks väetiseks
Need graanulid sisaldavad kolme põhilist taimede toitainet:
nitraate, fosfaate ja potast (kaaliumkarbonaat).
Üle 95% toidust, mis selles riigis kasvatatakse
on kasvatatud keemiliste väetiste toel.
Ilma nendeta oleksime me tõsises hädas.
Me oleme kasutanud fossiilkütuseid
selleks, et kasvatada taimi muldades, mis on tegelikult surnud.
Ja see süsteem töötab niikaua
kui meil on odavat toormaterjali (naftat), millest saab toota taimedele toitaineid.
Ja kõike seda transportida.
Aga kui üks hetk meil enam naftat ei ole.
Vajame me jälle elusat mulda.
Aga elus muld on midagi, mille kasvamine vajab hoolt ja aega.
See ei teki üleöö.
See roheala on meie talu lähistel väga tüüpiline.
Seda kutsutakse orhideede aasaks.
Seda ei ole kunagi küntud, ega väetatud.
Aga see ikkagi vohab.
Siin olles tunned, kuidas see aas kiratseb elust.
Siin on nii palju lili. Päikesepaistes ärkab see aas ellu.
Ma näen okstel linde. Kogu see luht sumiseb.
Siin on nii palju putukaid.
Kui sa siit mööda jalutad.
Õhtutundidel aasal jalutades tõusevad putukad parvedena lendu.
Ja see kõik on võimalik tänu tervele, elavale mullale.
Peale minu külaskäiku Fordhalli tallu,
sain ma aru, et niimoodi mulla eest hoolitsedes võiksime me vähendada oma energiavajadust.
Sellest hoolimata pole vahet kui head rohtu sa kasvatad.
Karjakasvatus nõuab ikkagi väga palju maad.
Kõik uurimustööd kinnitavad, et kui Inglismaa tahab ise endale toitu kasvatada.
peaksime me kõik sööma vähem liha.
Nüüd ma saan aru, et me peame oma saadusi tunduvalt mitmeksesistama.
Muutes, mitte ainult seda kuidas me toitu kasvatame,
vaid muutes ka seda, mida me kasvatame.
Ja siinkohal jääb mu mõte toppama.
Kuna ma saan aru, kuidas saab loomakarja toita ilma masinate abita
kasutades looduse enda viljakust.
Aga kuidas me saaksime kasvatada kõike muud toiduks vajalikku?
Tundub, et on olemas palju inimesi, kes on sellele juba mõelnud.
Nad on loonud süsteemi, mida kutsutakse Permakultuuriks.
Suurbitannia juhtiv ekspert on Patrick Whitefield.
Permakultuur erineb radikaalselt traditsioonilisest põllumajandusest.
Inimesed tihti mõtlevad,
et asjade tegemiseks on kaks võimalust.
Üks on tööd rügada
ja teine on kasutada sünteetilist energiat.
Permakultuur pakub kolmandat võimalust asjade tegemiseks
see on läbi teadliku keskkonna loomise
Kas sa vähendad töö hulka?
Või vähendad energiavajadust ... Mõlemat ...
Miks on vaja nii palju tööd ja energiat, et harida põllumaad?
Võrreldes loodusliku maaga.
Näiteks, meie selja taga paikneb mets, mis lihtsalt kasvab?
Kuna inimese tegevus pole see, mida maa vajab.
Kui me jätaksime selle põllu harimata. Muutuks see millekski taoliseks.
See on madala energiavajadusega süsteem.
Looduslikus ökosüsteemis ei tee keegi tööd,
Vähemalt mitte inimeste kaasabil,
ei ole prügi, aga see vohab.
Vaata seda.
On lihtne unustada, et Suurbritannia oli metsi täis saar.
Ja palju energiat, mida me maad harides kulutame,
on selleks, et takistada looduse tagasi kasvamist.
Aga harimata mets on kujunenud välja miljonite aastate jooksul
ja on kõige efektiivsem kasvusüsteem meie kliimas.
Seda arvesse võttes ma mõistan, võetud eeskujusid,
et kujundada parim moodus toidu kasvatamiseks.
Aga minu jaoks on on kõige suurem küsimus see, et me ei saa süüa puid.
Ka kõige parema tahtmise juures, mõned metsikud marjad,
seda ei saa võrrelda maisipõlluga
Loomulikult mitte.
See ei ole märkimisväärne.
Mida me peame tegema, on see, et me peaksime kasutama siin õpitud põhimõtteid
ja vaatama, kui palju me saame neid modifitseerida millegi söödavama poole.
Toidu kasvatamise süsteem, mis põhineb looduse kasvukeskkonnal,
kõnetab mu looduslapse poolt.
Aga minus peituv põlluharija tütar vajab rohkem veenmist.
Tundub, et kõige suurem küsimus on see, et kas permakultuur suudaks Inglismaad toita?
Hea küsimus.
Aga sellele eelnev küsimus oleks,
et kas praegune süsteem suudab jätkata Inglismaa toitmist?
Jah tõesti ... Tegelikult see on
kaheldav.
Pikaajalises perspektiivis on see täiesti kindel,
et olemasolev süsteem ei suuda, kuna see on läbinisti energiast sõltuv.
Fossilkütuste energiast.
Niisis meil polegi teist valikut,
kui leida olemasolevale mõni parem lahendus.
Eelmisel aastal oleksin ma Permakultuuri välistanud uudsete toidukasvatamissüsteemide nimistust.
Aga praeguse arusaamaga meie fossiilkütuste nappusest,
tahan ma näha seda toimimas.
Minu külaskäik permakultuuri viljelevasse väiketallu, mis asub Snowdonia mägedes,
on andnud mulle selle võimaluse.
Harjumuspärane põllumaa, mida ma olen harjunud nägema
on põldudest ümbritsetud väikesed metsatukad.
Aga siin on kõik vastupidi.
väikesed lagendikud paiknevad suures metsas
See ei paista nagu talu, aga see töötab.
Chris Dixon ja ta naine suudavad mõne päevase töönädalaga
toota kogu puuvilja, juurvilja ja liha, mida nad vajavad.
Ja kütuse, millega seda valmistada.
20 aastat tagasi, kui nad siia saabusid
oli see maha jäetud väärtusetu rohumaa.
Esimene asi, mida nad tegid oli see,
et nad lasid metsikul loodusel tagasi kasvada.
Selle tulemusel on maale looduslik viljakus tagasi antud.
Looduse jälgimine, kui see tagasi kasvas andis neile võimaluse
ja inspiratsiooni, mis oli vajalik kujundada nende väikese talu toidukasvatust.
Aga see on ju mets ja segadus
See on segadus, aga see on korrapärane segadus.
See on väga teadlikult struktureeritud.
Tavaliselt nähakse seda korrpäratu segadusena.
Loodus ei näe seda üldse niimoodi.
Iga taim teeb sellel maal midagi kasulikku.
Näiteks Asterhelmes seob lämmastikku.
Sõnajalg korjab kaaliumkarbonaati jne.
See andis mulle tõestust, et iga taim on millekski oluline
Siin talus märkan ma igal sammul kiratsevat metsikut loodust.
Kui tähtis on looduslik mitmekesisus?
Me kuuleme enda kohal paljusid linde.
Kui tähtsad on nemad siin ökosüsteemis on?
Väga tähtsad, kuna andes lindudele võimaluse siin toitu leida,
me muudame selles süsteemis võimalikuks fosfaatide ringluse.
Fosfaadid on väga olulised taimede väetisena.
Iga taim vajab neid.
Seda leidub putukates ja taimede seemnetes.
Linnud söövad neid
Nad töötlevad neid oma kehadega ning nende sõnnik on maale väetis.
Siin mägedes
ei ole vaja suuri väetiselaadungeid,
Seda kõike toodab loodus ise.
Nitraadid ... kaaliumkarbonaat ... fosfaadid
Samuti puudub vajadus keemiliste taimekaitsevahendite järgi.
Me kasutame parte, et hoida tigusid ja limukaid kontrolli all.
Me oleme kasvatanud parte juba 22. aastat.
ja Khaki Campbelli tõug on parim limukasööja.
Kas tõesti? See on hea nõuanne ...
Ja limukaid on siin suve jooksul väga raske leida.
See on tore ... Fantastiline.
Chrisi aed võib mõnele aednikule näida korrapäratu,
aga nagu ka metsas on igal taimel oma ülesanne.
Näiteks mõni tõrjub kahjureid, mõni kuivendab maad
mõned julgustavad mesilasi tolmeldama
ja mõndadel on sügavad juured, mis toovad mineraale maasügavustest pinnale.
Kõige suurematel väljadel kasvatatakse loomi.
Siinsed loomad ei söö ainult rohtu.
Nad maiustavad ka puude lehti.
Paju-, pärna-, ja saarepuu lehed sisaldavad palju kasulikke aineid ja neid kasutatakse loomasöödana.
Loomadele söödetakse puulehti...
ma poleks iialgi selle peale tulnud.
Meie talus pole eriti palju metsa,
aga meil on palju hekke,
mida ma nüüd vaatan hoopis teise pilguga.
Ma olen alati näinud seda hekki kui eraldusjoont kahe põllu vahel.
Ja alati...
Ma nägin seda kui ka metsiku elu koridori.
Aga ma pole seda kunagi näinud saagi andjana
Aga selle potensiaal on suur isegi loomasöödana.
Ma pole kunagi märganud, kui palju karjaloomadele meeldib saare lehti süüa.
Siin kasvab ka palju puuvilju.
See kasvab siin iseenesest.
Seda teadlikult kujundades,
kes teab, kui palju võib üks hekk vilja kanda?
Iroonia peitub tõsiasjas, et see võsa võib anda palju rohkem saaki
kui põllud, mida see ümbritseb.
Ja vajavad tunduvalt vähem tööd.
Siia ei pea midagi kunstlikult lisama. See on isereguleeruv.
Sa ei pea seda hooldama.
see küllus lihtsalt kasvab siin.
Miks see kasvab siin nii külluslikult.
Sellepärast, et see tahab siin kasvada.
See on looduslik toit, mis peabki siin kasvama.
Ainus erinevus on see, et toit kasvab vertikaalselt, mitte horisontaalselt.
Kui kasutada ka puude kõrgust
saab samalt maapinnalt tunduvalt rohkem saaki.
Tuli välja, et meie talu lähedal on üks talu, mis on parim näide terves euroopas
sellest, et kui palju toitu saab sellise süsteemi abil kasvatada.
Siiamaani polnud mul aimugi, et selline koht eksisteerib.
Selle teed rajava süsteemi taga on mees nimega Martin Crawford.
See on metsaaed, kus kasvab koos hulk mitmesuguseid puid, põõsaid ja muid taimi.
Need kõik kasvavad koos. See väga tähelepanelikult kujundatud,
et panna kõiki taimi koos tööle,
et anda väga erinevat saaki sama ala pealt.
Puud on hoolikalt paigutatud,
et teistel taimedel oleks piisavalt valgust, mis pääseks maapinnale,
kus saab midagi söödavat kasvatada.
Metsikud aiad on üks Permakultuuri osi,
mis on kujundatud inspireerituna loodusest.
Üks asi, mis muudab metsa produktiivseks on see, et saadused kasvavad mitmes kihis.
See on nagu pool tosinat põlde, mis on üksteise otsa asetatud.
Metsik aed jäljendab kõiki metsa tasandeid,
aga teeb seda kasutates söödavamaid liike.
Seda taime siin kutsutakese "Nepali Vaarikaks".
See on suurepärane taim.
See kaitseb maapinda talviste vihmade eest.
Ja siin ei kasva siin umbrohi ... Just siin pole vaja rohida.
Maapind on kaetud köögiviljadega
ja nende kohal asuv põõsaste kiht on sama viljakas.
Mõneti harjumatu.
Siin on mõned erinevad viirpuu liigid
Siin on küll suured okkad,
aga ka palju suuremad ja maitsvamad viljad.
Siin teisel pool on Mooruspuu
Mooruspuusid pole ma tänapäeval kohanud.
Jah, aga nende viljad on väga maitsvad ning neid on väga lihtne kasvatada.
Teine suur salatisaadus tuleb pärnalehtedest.
Ma kasutan seda salati põhikoostisosana.
Ahsoo ... Nagu lehtsalat.
Ahhaa, see on sinu lehtsalati asendaja ... Just just.
Päris suur lehtsalat.
Natuke ülevalpool on viljapuud.
Õuna-, pirni-, ploomi-, astelpihlaka- ja kudooniapuud
On veel üks kiht, kus on puud,
mis ei anna vilja, aga täidavad mõnda muud ülesannet.
Näiteks hoiavad toitaineid ringluses.
Itaalia lepad on antud vallas hea näide.
Nad kasvavad väga kiiresti ja annavad ümber asuvatele taimedele palju lämmastikku.
Kas see toimub läbi juurte.
See toimub langenud lehtede kaudu, milledes on palju lämmastikku
Samuti ka läbi juurte ja ka kasulike seente,
mis ühendavad paljud taimed omavahel ja hoiavad toitaineid ringluses.
Kui kuskil on palju lämmastikku
ja mõnes kohas liiga vähe, siis seeneniidistik liigutab seda ringi.
Kõikidel taimedel on põhjust siin kasvada.
Kõikide taimede kohalolekul on põhjus, tihti on põhjuseid mitu.
Meie selja taga on piparmünt
See on kohalik liik.
Selle peamine tarve on meelitada ligi tarvilikke putukaid.
See meelitab hästi sirelasi, kelle vastsed söövad lehetäisid.
Taimede tõttu, mis meelitavad kasulikke putukaid,
pole mul kahjuritega probleeme.
Sa ei kasuta pestitsiide.
Just ...
Fantastiline.
Martini metsaaias kasvab üle 550 taimeliigi.
Olen kindel, et selline toidukasvatamise süsteem
vajab tohutul hulgal tähelepanu ja tööd.
Aasta peale kokku arvestades teen ma tööd umbes ühe päeva nädalas.
Suure osa sellest moodustab saagikoristus.
Kui me räägime hooldamisest,
ma arvan, et see on ca 10 päeva aastas.
See on naeruväärne.
Tavalise taluga võrreldes pole see märkimist väärt.
Kui palju toitu see süsteem toodab.
Kui see on kujundatud andma võimalikult palju saaki võib see olla väga kõrge.
See metsaaed pole kujundatud andma palju saaki,
kuna ma tahan palju eksperimenteerida. Ma kasvatan palju ebatavalisi taimi.
Kui me räägime suurimast saagikusest,
siis oleks võimalik 20 inimest ühe hektari saagiga ära toita
Kas tõesti?
See on ca 2 korda suurem saagikus
kui see, mida me praegu oma põldudelt saame.
See on suurepärane madala hooldusvajadusega süsteem.
Üks asi, mida ei saa kasvatada metsaaias on teraviljad.
Ja hetkel oleme me pigem sõltuvuses kõrge süsivesikute sisaldusega toitudest.
Aga kui kütus muutub kallimaks ja põllumajandus on sunnitud muutuma.
Siis tekib meil vajadus oma toitumisharjumusi muuta ja proovida uusi toite.
Natukene eemale on Martin rajanud kahe hektari suuruse pähklisalu.
See muudaks väga palju
kui me sööksime teraviljade asemel rohkem pähkleid.
Kuna need on palju keskkonnasõbralikumad.
Sest, et need kasvavad puudel.
Teistes euroopa riikides on pikaajalised pähklite kasvatamise traditsioonid.
Nad kasvatavad sarapuupähkleid, kastaneid ja kreekapähkleid.
Kas sa tead, et näiteks magusa kastani kasvatamiseks
on vaja palju vähem energiat ja hoolt võrreldes nisuga.
Sinna võib küll kuluda vähem energiat.
Aga kas pähklikasvatuse saagikus on võrreldav teraviljakasvatusega?
Kui me räägime magusatest kastanitest.
Siis nende saagikus on neli tonni hektari kohta.
mis on umbes sama, kui orgaaniliselt nisu kasvatada.
Kastanite koostis on peaaegu sama, mis riisil.
Ja selle kaloriline väärtus on enam-vähem sama, mis teistel teraviljadel.
Isegi eksperimentaalfaasis
annab Martini pähklisalu ja metsaaed väga palju saaki sellise pindala kohta.
Walesis, Dixonite väikesel maalapil,
räägitakse saagikuse kohta sama juttu.
Kogu maa pindala on 3,5 ha,
mis on peale 22. aasta jooksul toimunud looduse tagasikasvu ja meie tegevust
muutunud liiga suureks, ühele leibkonnale saagi koristamiseks.
Tegelikult väiksem maalapp oleks parem.
Minu jaoks on põlluharija ja aedniku vahel suur vahe.
Mina ei pea ennast farmeriks, ma peaksin ennast aednikuks.
Kas sa tahad öelda, et aednikud on paremad kui farmerid?
Ma ei ütleks, et aiandus on põllumajandusest parem.
Aiandus lihtsalt erineb põllumajandusest.
Aga mina ütleksin tuginedes oma tegevusele,
oma praktilistele kogemustele ja teadmistele, mida ma olen omandanud,
et aiandustegevus käsitööriistadega on produktiivsem
ja energiasäästlikum kui põlluharimine.
Täpsus ja tähelepanu on need, mis võimaldavad aednikul
oma väike maalapp nii produktiivseks muuta.
Kogemustega aedniku poolt haritav maa
võib anda ühe ruutmeetri kohta kuni viis korda rohkem saaki kui tööstuslikult haritav maa.
Supermarketid sõltuvad transpordist
ja neid teenindavatest tööstusliku suurusega farmidest.
Aga tõenäoliselt ei ela need kütusenappust üle.
Aga seevastu väike tükk maad seal paiknevate peenardega,
suudaks väga edukalt neid asendada.
Aga ainult siis kui sellega tegeleks rohkem inimesi.
21. sajandi demograafiline trend
saab olema tagasi maale kolimine.
Ma ei ütle, et linnad kaoksid.
Aga toidukasvatamisega tegelevate inimeste hulk kasvab.
Näiteks mõelgem tagasi Teise maailmasõja aegadele.
Siis eksisteeris "Victory Garden liikumine", millega seoses kasvatatati 40%
vajalikest puu-, ja köögiviljadest inimeste hoovides, aedades ,vabadel maatükkidel jne.
Seda mudelit tasub austada ja sellest eeskuju võtta.
Aga me vajame kõvasti rohkem professionaalseid farmereid.
Kust me muidu oma toidu võtaksime?
Eneste toitmine aegadel, kui naftavarud lõppevad,
nõuab rahvuslikku jõupingutust.
ja ideaalis ka riiklikku tuge.
Aga kõik mida mina hetkel teha saan on võõrutada oma talu fossilkütuste energiast.
Kõik oma ala pioneerid, keda ma olen kohanud, on andnud mulle palju inspiratsiooni.
Ma olen õppinud loodust jälgima ja sellega koos töötama.
Selle asemel, et sellega võidelda.
Ma tahan välja uurida, mis rohuliigid meie karjamaal kasvavad
ja kuidas ma saaksin neid arendada?
Ning seda, kuidas kasutada puid loomasöödana.
Aga ma arvan, et me peaksime kasvatama ka muid saadusi peale loomade.
Kes teab.
Äkki mõne aasta pärast on meil siin oma metsaaed.
Aga ma ei ole kindel, kas mu isale see meeldiks.
Aga selleks, et need ideed töötaksid,
on väga oluline jätkata metsiku looduse hoidmist.
Ja teha rohkem tööd selleks, et tagada looduse bioloogiline mitmekesisus.
Bioloogiline mitmekesisus on tunduvalt olulisem kui mulle kunagi tundus.
Ma arvasin, et see on lihtsalt ilus
ja metsik loodus oli nähtus, millega me lihtsalt koos elame.
Aga ma õppisin seda, et metsik elu on see,
mis võimaldab ka meil elada, mis annab ja kaitseb meie toitu
ja on väga oluline, et me seda hoiame.
Ma olen oma isale ja onule väga tänulik, et nad on seda juba teinud.
Aga siin on vaja veel väga palju tööd teha.
Ja mis kannustab mind muutma oma talu kindlaks tuleviku suhtes
on teadmine, et mul polegi muud valikut, kui anda endast parim ja proovida.
Kõikidest inimestest, keda ma olen kohanud,
Suudab Dr. Colin Campbell seda parimalt väljendada:
Hetkel me võime ilma vähimagi kahtluseta öelda,
et "Petrooleumimees" sureb selle sajandi lõpuks välja.
See tõstatab väga ebamugava küsimuse.
Kas Homo Sapiens suudab olla nii tark, kui tema teaduslik nimi?
Ja suudab leida lahenduse, kuidas elada ilma naftata,
mis on hetkel kogu meie eksistensi aluseks.
Mulle näib,
et mida varem me alustame üleminekuga
madala energiavajadusega tuleviku suunas.
Seda lihtsam saab see olema.